Din episoadele anterioare...
Simon e un spion de clasă. Devii destul de intimă cu un bărbat...
- Şi îţi va spune totul. - Îmi placi... mai mult decât crezi.
Simon, eu sunt. Ne putem vedea?
Sunt pe lista preferenţială pentru ambasador în China.
Promisiunea de a fi ambasador în China
te îndepărtează de parcă n-ai mai lucra aici.
Directorul m-a pus în comisia pentru anchetarea morţii lui Jai.
Oamenii cred că mi-am omorât propriul fiu?!
Bună.
Ai cam puţine haine pentru o călătorie de o săptămână.
- Spune-mi că nu porţi asta. - Călătorie de afaceri în Caraibe.
Dacă nu cumva vrei să vinzi sandale, scapă de cămaşă.
Ce fel de afaceri ai în Caraibe?
Mă ocup de multe...
- Afaceri. - Afaceri, da, ştiu.
Ce fel de afaceri, în mod special?
Cu mere, rubarbă, cireşe... când am chef.
Asta-i partea cea mai rea.
- Sfaturile în privinţa modei? - Sfârşitul.
Întotdeauna ne luăm rămas-bun şi nu ştim când ne vom revedea.
Vino cu mine... în călătorie. O săptămână împreună în paradis.
Trebuie să lucrezi. Nu vreau să-ţi stau în drum.
Amestecarea afacerilor cu plăcerea n-a fost niciodată o problemă.
Pentru tine a fost?
Am nişte zile de concediu de luat...
şi nişte bikini pe care abia aştept să-i port.
Sau să nu-i porţi.
Unde mergi? În Bahamas? Insulele Caiman?
În Cuba.
Mai eşti interesată?
Când plecăm?
Mulţumesc că mă primeşti înainte de serviciu.
Uşa mea îţi e mereu deschisă. Nu contează care. Intră.
Vrei să pleci în vacanţă cu un spion rus
care s-ar putea să ştie cine eşti.
Sau lasă sentimentele să-i ghideze deciziile.
Şi te duce în Cuba?
Cunosc riscurile. Dacă sunt prinsă,
extracţia va fi un risc extrem de mare.
Extracţie? Nu va fi nicio extracţie.
Totuşi, câştigul posibil e imens.
Îmi ceri să autorizez o misiune în Cuba?
Dacă-i aşa, nu pot s-o fac.
Dar dacă-mi spui că pleci oricum,
eu nu te pot opri.
Nu-mi pot folosi paşaportul obişnuit. Agenţia va putea să mă găsească.
- Îmi trebuie un fals făcut în afară. - Ştiu pe cineva.
Simon mi-a văzut paşaportul în Maroc. Vizele trebuie să fie exact la fel.
Vei avea un altul înainte să urci în avion.
Simon te va duce probabil prin Mexic.
E cel mai uşor mod să duci americani în Cuba.
Odată ajunsă, voi fi supravegheată. Cuba este un cuib de spioni ruşi.
Le-ar plăcea să prindă unul din afară.
Nu te lăsa prinsă.
Spionajul n-ar mai fi la fel fără băieţii răi, nu-i aşa?
Eşti ocupată? M-am cam împotmolit.
Mi-ar prinde bine încă doi ochi. Şi te las să faci o glumă cu orbi.
Mi-ar plăcea, dar plec. Am venit să verific nişte e-mail-uri.
Îmi place. Serviciu de bancher. Jumătate de zi lucrătoare de bancher.
Vrei să bem o bere mai târziu?
Am să încerc să nu sparg o sticlă în capul cuiva, dar nu pot promite.
Oricât de frumos ar suna, plec din oraş.
Ţi-a dat Joan vreo misiune de care nu ştiu?
- Îmi iau câteva zile de vacanţă. - Zău?!
O femeie care nu şi-a luat zi liberă
de Ziua Recunoştinţei, Crăciun sau Kwanzaa?
A fost ceva spontan.
Asta-i Annie Walker pe care o ştiu.
- Unde pleci? - Michael pleacă cu sora mea.
Eu am grijă de fete.
- Şi părinţii lui Michael? - Sunt într-o croazieră.
- Şi acum şi-au găsit să te cheme? - Nu se pricep să facă planuri.
Am să întârzii la aeroport.
Mă simt foarte bine, Auggie. Vorbim când mă întorc.
N-am făcut niciodată o treabă ca asta în trei ore.
Am inclus şi taxa pentru urgenţă.
- E complet biometric? - Am folosit un chip RFID,
în genul celor folosite de guvern.
- Şi poate călători oriunde? - Prin orice punct de control.
Îi trimite pe un site guvernamental fals.
- Nu ştie nimeni că e în străinătate. - Vizele sunt la fel?
Şi cuta de pe pagina cu Maroc şi pata de cafea de pe viza de Germania.
- Am mai făcut unul sau două. - Acesta trebuie să fie mai bun.
Atât timp cât are paşaportul cu ea...
- Nu va păţi nimic. - Asta-i tot ce trebuie să ştiu.
Succes.
Salut, Victor.
Ce mai faci?
Mulţumesc.
Din toţi banii tăi nu-ţi permiţi decât două roţi?
Poţi lua un taxi dacă vrei.
Annie, fă-mi o favoare. Aruncă-mi paşaportul tău.
Nu e nevoie. Pot să-l ţin eu.
Nu suntem în America. Nu laşi ceva atât de valoros la întâmplare.
Care-i problema?
- Doar nu plănuiai să fugi, nu-i aşa? - Ba da.
Speram să găsesc un tânăr habanero şi să-mi formez o familie.
Ei bine, până atunci va trebui să te mulţumeşti cu mine.
COVERT AFFAIRS Sezonul 3 Episodul 7
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to elderman
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Bună, Lena.
Avioanele astea ne lasă fără serviciu, Joan.
Ai vorbit cu Annie de curând?
- Nu mai lucrează la mine. - Sunt sigură că ştii
că a făcut cerere de transfer de la DPD.
Iar ieri a cerut o săptămână liberă.
- Are zile libere. - Multe.
Păi pentru asta sunt... vacanţă. Vrea să-şi încarce bateriile.
De când o cunosc, Annie n-a avut niciodată nevoie de încărcare.
Dacă are nevoie de timp liber, dă-i.
Acolo.
Joan, poate ne păstrăm locurile de muncă până la urmă.
Tot nu mi-ai răspuns la întrebare.
- Ştii unde e Annie? - Habar n-am, Joan.
Ştiu că nu e treaba mea să-ţi dau sfaturi,
dar aş lăsa-o mai moale cu micro managementul.
Din experienţa mea, agenţii se ridică atât cât îi laşi.
Ai dreptate. Nu e treaba ta să-mi dai sfaturi.
Îmi pare rău c-ai aşteptat. A trebuit să fac un raport despre cazul Jai.
- Care nu e cine ştie ce. - De aceea sunt aici, domnule.
- Vreau să mă ocup de anchetă. - Ştii că nu pot.
- Am numit deja un şef la OSP. - Şi ce-a aflat?
Înţeleg câtă presiune se pune pe dv. Şi cred că pot fi de ajutor.
- În niciun caz. - Am citit fiecare interviu
pe care l-a dat Henry Wilcox de la crimă.
Am spus nu. Henry Wilcox e o fundătură.
Te va face să pierzi ore, ţinând predici şi derutând
sau, mai rău, băgându-te într-o gaură de proporţii epice.
Sunt dispus să-mi asum riscul. Cred că ascunde ceva.
- Nu e decizia ta. - Cu tot respectul, sunteţi miop.
Agenţii arestaţi la o bătaie în bar nu pun la îndoială judecata şefului.
Cântecul ăsta... e minunat.
"Poate că dacă te-aş fi sărutat din nou, acum ar fi fost altfel."
Ce tragic. O viaţă plină de "poate".
Nu... cred că e vorba de... oportunitate.
Întâi acţionezi şi pui întrebările mai târziu.
Trăieşti fiecare moment ca să nu ai regrete.
Îmi place felul în care vezi lumea.
- Cum văd lumea? - Aşa cum aş vrea s-o văd şi eu.
Ultimul este ordinul de încheiere al operaţiunii Sundown.
- Iniţiale şi semnătură. - Aş fi încântat să nu mai pierdem
ore de lucru cu ceva irealizabil.
Am nevoie de tine pentru jumătate de oră la şedinţa adjunctului.
- Sunt ocupat toată după amiaza. - Cu cine?
- Cu senatorul Gottfried. - N-are nicio legătură cu faptul
că e în comitetul pentru relaţii externe, nu?
Postul s-ar putea să apară.
Isteaţă mişcare. Va fi votul decisiv la audierile pentru numire.
Credeam că eşti împotrivă.
De ce te-ai răzgândit?
E clar că înseamnă foarte mult pentru tine.
Cu ce se întâmplă dacă reuşeşti, va trebui să ne descurcăm.
Până atunci, sunt aici să te prijin.
- Dar... - Ştiam că e şi un "dar".
Trebuie să-ţi construieşti un sistem.
Să faci lobby, să faci curte, să socializezi.
Şi o întâlnire de 45 de minute la Senat nu te ajută.
- La ce te gândeşti? - Cina la noi acasă, cu soţiile.
- Nu-ţi place să fii gazdă. - Ştiu, nu-mi place.
Dar pot să dau un spectacol bun dacă sunt nevoită.
Sunt cele mai bune crochete pe care le-am mâncat.
Era partea mea preferată pe când eram copil...
felurile noi de mâncare.
Cred că a fost o uşurare să scapi de bucătăria moscovită.
Aşa-i. La opt ani mâncasem destul borş cât să-mi ajungă o viaţă.
- Ai plecat la opt ani? - Trebuie să fi fost speriat.
Sora mea era chiar mai tânără. Eram îngroziţi.
Ne-au trezit părinţii în toiul nopţii
şi ne-au spus că plecăm şi nu ne mai întoarcem.
Dar ne-au mai spus să nu ne fie frică fiindcă aveam să luăm cu noi
un cufăr vechi şi ros care conţinea tot ce ne trebuia ca să fim apăraţi.
- Şi ce era în el? - N-a avut importanţă.
Noi ne-am simţit protejaţi.
Ai crescut în D.C.?
M-am tot mutat, ca şi tine.
- Am fost copil de militar. - Nu ţi s-a părut greu...
- ... să te adaptezi schimbărilor? - La început.
Dar tata îmi aducea o carte poştală din fiecare oraş în care mergeam.
Mă făcea să mă simt ca acasă. Ştiu că sună prostesc...
o vedere din oraşul în care te-ai mutat,
dar de la cineva ca tatăl meu, care nu-şi putea arăta emoţiile...
- Ştiam că nu vine uşor. - Îţi trimite şi acum vederi?
Nu mai trimite.
Se pare că am pierdut măsura timpului. Întârzii la întâlnire.
Ce spuneai despre echilibrarea afacerilor cu plăcerea?
Mă întorc acasă într-o oră.
Între timp, încearcă bananele.
Fac de ruşine crochetele.
Ce faci? Ai venit pentru plăcere? A trebuit să vin după tine.
Hai să mergem.
Mă bucur că ai sunat.
Am verificat şi reverificat linia şi pot vorbi. Tu poţi vorbi liber?
- Poţi tu. - Ai văzut proiectul lui Simon?
Da, dar a fost cam greu să găsesc semnal la 20 km de Havana.
Ştiu exact unde erai.
Arată-mi ultimele imagini din Lourdes, Cuba.
Da. Cea mai mare dintre staţiile de ascultare KGB
din afara Rusiei, până au închis-o în 2001.
De sus, clădirea pare încă inactivă.
Am auzit-o tare şi clar.
Ai auzit-o? E deja operaţională?
Cu microcipul pe care l-a luat Simon
pot transforma Lourdes într-o staţie de bruiaj al reţelei celulare.
Perturbă semnale de mobile, comunicaţii aviatice,
sisteme militarizate. E foarte important.
Şi e genul de descoperire care face cariere.
Vino acasă să plănuim următoarea mişcare.
Uşor de zis, greu de făcut. E o mică problemă cu proiectul nostru de artă.
A fost încuiat pentru păstrare şi nu pot pleca fără el.
Chiar dacă te-ai putea strecura cumva fără paşaport,
Simon ar afla cine eşti şi nu merită.
Gazda mea are un prieten nou.
Are 1,80 m, 85 kg şi o cicatrice pe braţul drept?
E Hector Serrano, cel mai bun spion rus din Cuba.
Ştii că nu mi-e teamă de riscuri,
dar Serrano nu e omul cu care să socializezi.
E fost asasin rus şi are 20 omoruri confirmate,
inclusiv un om de-al nostru. Cât e acolo, tu nu eşti în siguranţă.
Simon.
Iată-te. Am venit acasă şi nu erai.
Piciorul tău. Eşti rănită?
Nu, m-am împiedicat mai devreme de un bolovan în pavaj
şi cred că m-am tăiat, dar n-am observat.
- Mă bucur că eşti teafără. - Tu trebuie să fii Annie.
Sunt.
Am uitat să-ţi spun că avem oaspeţi. Dragii mei prieteni Blanca Gonzales
şi iubitul ei, Hector Serrano.
Ce plăcere să te cunosc în sfârşit. Am auzit atât de multe despre tine.
Da... atât de multe.
Ai găsit o partidă pe cinste. Noi îl adorăm pe Simon.
Serios? Cât de des vă vedeţi?
La câteva săptămâni. Are nişte afaceri cu Hector.
E frustrant... să-ţi pierzi iubitul pentru întâlniri de afaceri.
Mie-mi spui... Sper să-l am în curând doar pentru mine.
Mi-a spus că afacerea e aproape terminată.
Trei cocteiluri... viciul compatriotului tău
şi mare iubitor de Cuba, Ernest Hemingway.
Mă întreb ce-ar crede Hemingway dacă ar vedea ţara noastră
după 50 de ani de embargou.
Tot ar fi încântat de frumseţea ei şi de oamenii nonconformişti.
Ştiu că eu sunt.
Auzim des lucrul ăsta de la turişti. Îmi pare incredibil de condescendent.
Hector, te rog.
Annie e oaspete în ţara noastră.
America a promovat excesiv frumuseţea ţării şi l-a demonizat pe Castro.
- Dar embargoul ne sugrumă economia. - Sper să-l revoce.
Sunt sigură că influxul de dolari va da un impuls economiei.
Fantazie capitalistă tipică.
Destul cu dezbaterea politică, Hector. Să mâncăm.
Sincronizare perfectă. Mai sunt 30 de minute până vin oaspeţii.
- Ba te rog, e făcătura ta. - Cum să fie vina mea?
Datorită "sistemului",
toată instituţia de politică externă vrea plata datoriei.
Şi vrea vreunul să te alături distribuţiei de la "Pradă mortală"?
Secretarul de stat adjunct pentru afacerile cu Asia de Est...
- E mare amator de pescuit la muscă. - Şi acum eşti şi tu.
Am să fiu weekendul următor, când mergem împreună la Upper Potomac.
Nu râde. Vino şi ajută-mă să scot etichetele.
Dacă ştiam că o să am vizitatori, îmi puneam uniforma cea bună.
Pentru mine n-ar fi nicio diferenţă. Ai putea să porţi şi rochia de bal.
Am să trec la subiect.
Am citit transcrierile şi mi-e clar că ascunzi ceva.
- Ceva care ne-ar ajuta în anchetă. - Ce ţi-a dat impresia asta?
Spune-i instinct.
Dacă aş fi ştiut ceva care să ajute la găsirea ucigaşului fiului meu,
de ce naiba aş ascunde?
Poate îţi faci iluzii deşarte că într-o zi ai să ieşi de aici...
şi ai să rezolvi cazul.
Sau poate că eşti doar un nemernic care ascunde ceva din ciudă.
Exact ca un discipol al lui Arthur Campbell...
crezi că oratoria îţi aduce ceva.
- Du-mă înapoi în celulă. - N-am terminat încă.
Închisoarea mi-a luat cele mai multe dintre privilegii,
dar încă mă bucur de unul...
să pun capăt vizitelor nedorite când am chef.
Iartă-l pe prietenul meu.
Nu-i obişnuit ca femeile să-i vorbească aşa.
Ar trebui să vină în SUA.
Aş vrea s-o văd şi pe-asta.
Trebuie să-ţi spun că nu eşti aşa cum mă aşteptam.
Majoritatea prietenelor lui Simon voiau ceva de la el...
călătorii, bijuterii, căsătorie.
Nu mă grăbesc să mă mărit.
Şi nu-mi plac bijuteriile scumpe. Mă bucur de clipă.
Orice-ar fi, trebuie să fii deosebită.
Niciodată nu l-am văzut pe Simon atât de fericit.
Da.
Aşa, până la capăt.
- Putem să dansăm unul lent? - Da.
Se poate?
Poate mai târziu.
În Cuba aduce ghinion să refuzi un dans.
Şi mi-ar plăcea mult să-ţi cunosc noua prietenă.
- Sigur, pare amuzant. - Bine.
N-am cunoscut un angajat de muzeu de nivel mediu
cu atâtea păreri despre afacerile internaţionale.
Călătoresc foarte mult. E un avantaj al meseriei.
Dar sora ta? Ea ce lucrează?
Sora mea?
Danielle. Parcă ai spus ceva despre ea mai devreme.
Nu.
Înseamnă că Simon a spus. Vorbeşte mult despre tine.
Mulţumesc pentru dans.
Oricând.
Fata asta nu e cine pretinde.
Dar am o bănuială că ştiai.
Vezi-ţi de treburile tale.
Asta este treaba noastră.
Unde te-ai gândit când ai adus-o aici?
N-ai gândit, aşa-i?
Tot ce am construit împreună... şi tu eşti dispus să renunţi.
Te avertizez. Las-o baltă.
- Am totul sub control. - Nu prea cred.
Insistenţa ta de a o apăra îmi spune că eşti în faza de negare.
Prezenţa ei pune o problemă serioasă.
Şi dacă tu n-ai de gând să faci nimic... am să fac eu.
Aici erai.
Scuză-mă. Am băut cam multe cocteiluri.
Simţeam nevoia să mă întind.
Sper că seara asta n-a fost pierdută complet.
Ai reuşit să te distrezi puţin?
Blanca e minunată. Iar Hector e...
Aprecierea pentru el se dezvoltă în timp.
- Despre ce-ai vorbit cu Blanca? - Sincer...
despre tine.
A spus că nu te-a văzut niciodată atât de fericit.
Are dreptate.
N-am cunoscut o femeie ca tine...
niciodată.
Şi nici nu cred că voi mai întâlni.
Îmi pare rău. E prea mult?
E un teritoriu nou pentru mine.
Şi pentru mine e nou.
Poate călătoria asta şi jongleria cu toate...
e prea mult, prea repede.
Cred că ai dreptate.
Poate ar trebui să mergem acasă mâine.
Da, cred că e mai bine.
Eram cavaler de onoare şi stăteam în faţa a 300 de persoane.
Deodată aud: "bip, bip, bip."
Am trecut pagerul pe silenţios. Era un pager.
90 de secunde mai târziu, iar "bip, bip, bip."
- Ai intrat în panică. - Dar ce-au simţit musafirii?
Toţi au crezut că e o urgenţă internaţională.
Trebuia să răspund, dar eram în mijlocul ceremoniei.
M-am dus după altar, am trecut de 300 de oameni şi am ieşit.
Toţi credeau că Rusia a fost invadată de chinezi.
Se gândeau că America a fost invadată de chinezi.
Arthur era afară, dădea telefon, iar preotul...
şi jur că e adevărat...
a început să spună o rugăciune pentru siguranţa naţiunii.
- Şi despre ce-a fost vorba? - Baterie descărcată.
Sunteţi ca o trupă de comedianţi.
Da, ne gândim să plecăm într-un turneu.
Din ce-am auzit, o vei putea face cât de curând.
Ştim amândoi că ne-ai invitat aici
să vorbim despre postul de ambasador.
- Vinovat. - Nu era necesar.
Eşti ca şi numit şi vei trece direct la audierile pentru confirmare.
Eşti sigur? Din ce aud, e un joc periculos.
Nu, comitetul adoră ideea unui om cu greutate în Beijing.
Iar pentru tine nu putea pica mai bine.
Toată lumea ştie că eşti în comisia care n-a găsit încă niciun răspuns.
Asta e paraşuta ta. Lasă-l pe înlocuitorul tău să preia vina.
Crezi că de aceea vreau postul de ambasador?
Nu, sigur că nu de asta vrei postul.
Spune-i beneficiu secundar.
Crezi că las pe altul să-mi cureţe mizeria,
în timp ce eu sunt la 12 000 km, în Beijing?
Linişteşte-te. A fost un comentariu nevinovat.
De la un politician de carieră... ar fi o premieră.
Nu ştiu dacă sunt înzestrat cu ce trebuie ca să mă alătur vouă.
Mi-e teamă că m-aş plictisi îngrozitor
dacă tot timpul ar trebui să am grijă de fundul meu.
N-am vrut să insinuez nimic.
- Mă duc să aduc desertul. - Nu mi-e foame.
Strâng eu. Le strâng eu.
Schimbare de plan...
avionul meu nu ajunge în Jose Marti până la prânz.
Ne lasă timp să mai vedem câte ceva, o bucăţică din Cuba înainte să pleci.
Hector vine cu noi... aşa că luăm decapotabila.
- Unde-i Blanca? - Nu se simţea prea bine.
Am lăsat-o să mai doarmă.
Eşti sigur că avem timp?
Nu fi atât de îngrijorată.
Frumuseţea aviaţiei private... nu poţi pierde avionul.
- Nu se permite accesul turiştilor. - Exact.
Nu e una din capcanele pentru turişti aflate în ghiduri.
Nu permit să se vorbească înăuntru. Vei vedea de ce.
Lectorul menţine muncitorii educaţi şi bine dispuşi.
Acum, cele mai multe fabrici din afara Cubei folosesc iPod-uri,
dar ei folosesc încă originalul.
Vreau să-ţi arăt magazia.
E aici încă din anii '20.
După tine.
- Tu primul. - Insist.
Simon!
Simon?
Trebuie să plecăm. În acest moment.
Iată-ne din nou... alt sfârşit.
Când te voi revedea?
Trebuie să merg acasă pentru câteva zile, să mă ocup de nişte...
amănunte. Dar curând.
Ţi-am adus un cadou.
Nu-i ceva de lux,
dar e mai uşor de cărat decât un cufăr de lemn.
Îmi place foarte mult.
În sfârşit am deschis acel cufăr când am ajuns la Londra.
Imaginaţia mea îi mărise conţinutul atât de mult...
încât curiozitatea a învins.
Şi? Ce era înăuntru?
Haine.
Nu erau arme, nu erau cuţite... haine.
Aţi fost apăraţi de dragostea părinţilor voştri.
Dragostea ne convinge să facem lucruri remarcabile.
Stai. Aproape uitasem.
Vei avea nevoie de el.
Aşa cum ştii, lucrând la CIA
am şi eu anumite privilegii.
Iar asta include citarea unui prizonier federal
atunci când îmi vine cheful.
Cinstit.
Paza, să-mi reţineţi apelurile.
Am venit să-ţi spun o poveste de când l-am cunoscut pe Jai.
Langley zumzăia.
Fiul directorului venea de la Fermă.
Şi toţi spuneau că e arogant,
că are multe drepturi...
- E absorbit de propria persoană. - Ca şi tatăl.
Exact. Dar impresia mea despre el a fost alta.
Poate fiindcă eram orb
şi nu puteam vedea pantofii de o mie de dolari
sau strălucirea exagerată.
Şi care a fost impresia ta?
Jai avea o sete de neoprit pentru cunoaştere.
O dorinţă puternică de a rezolva puzzle-uri
şi o înţelegere pentru complexităţile acestei lumi.
Asta a moştenit-o de la mama lui.
Dacă aş şti ceva...
ce mi-ai putea da în schimb?
Nimic. Dacă continui să te porţi aşa,
ucigaşul lui Jai va rămâne necunoscut.
Dar măcar o dată, în loc să-l imite fiul pe tată,
poate ar trebui ca tatăl să încerce să-şi imite fiul.
Apartamentele Chantily, apartamentul 317.
- Ce-i asta? - Casa conspirativă a lui Jai.
Cât trebuie să mai treacă până vorbim despre aseară?
Ce-ar fi de spus?
Coşul plin cu cioburi s-ar putea să-ţi stimuleze memoria.
- Cred a fost cam exagerat. - Dacă nu voiai să fii pe listă...
- Puteai găsi altă cale să anunţi. - Poate că nu-mi doresc aşa mult.
- Dacă înseamnă să vând agenţia. - Dar nu înseamnă asta.
Ucigaşul lui Jai e încă liber.
Şi investigaţia va continua fără tine.
Arthur, la un moment dat vei pleca din agenţie.
Şi vei fi nevoit să laşi ceva neterminat.
- Nu asta. - De ce? De ce acum?
De ce să accepţi să fii verificat şi acum să te răzgândeşti?
Nu pot pleca încă.
Gottfried avea dreptate. Pentru un militar,
dezertarea e cea mai rea acuzaţie.
De când îţi pasă ce crede un senator? Ce se petrece?
Mai bine plecăm dacă vrem să evităm aglomeraţia de pe strada 66.
Şi Serrano nu l-a ameninţat fizic pe Simon?
- N-a fost autoapărare? - Absolut deloc.
Deci şi-a ucis omul de legătură.
E cel mai culpabil lucru pe care-l poate face un spion.
Şi el l-a făcut să te apere.
Asta explică de ce te-a luat în misiune,
a ignorat semnalele de alarmă.
E îndrăgostit de tine.
Întrebarea este ce să fac în privinţa asta?
Faci deja. Îl forţezi pe Simon să se comporte iraţional.
Acum îl putem manevra.
- Şi ce să facă? - Orice vrem...
orice avem nevoie.
Ce credeai că faci... că te joci de-a familia?
Asta trebuia să facem. De asta te-am introdus în viaţa lui Simon...
să-i câştigi încrederea.
Şi nu există altă formă de încredere mai mare decât iubirea.
Annie, am reuşit.
Ăsta e inelul de siguranţă.
Acum du-te acasă şi odihneşte-te, bine?
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to elderman