Din episoadele anterioare...
- Eşti aievea? - Încă nu.
Am auzit c-a fost o petrecere. Nicio grijă. M-am autoinvitat.
Acum.
Fiii noştri sunt antrenaţi să fie soldaţi...
... iar fiicele să fie conducătoare.
Kanima caută un stăpân. Cineva îl controlează.
Dacă e Matt? Toată chestia asta are legătură cu filmarea, nu?
Îţi trebuie o cameră digitală.
Încep să mă simt puţin ciudat în legătură cu asta.
Asta n-are nicio legătură cu Allison, nu-i aşa?
Ai o mică pasiune pentru Allison, Matt? Ţi s-au aprins călcâiele după ea?
- Nu. - Crezi că-mi pierd timpul
făcând ceva incredibil de banal, cum ar fi un film porno?
- Atunci ce faci? - Înregistrez istoria.
Ţi-o voi înapoia mâine.
Nemernicule... Ştiam eu că minţi.
Ce mama naibii?
Traducerea şi adaptarea: Unq Johnny, Miss Monnyy & Ionuţ666
Titrări.ro & Subtitrări-Noi Team www.titrări.ro & www.subtitrări-noi.ro
TEEN WOLF Sezonul 2, Episodul 10
Comentarii pe www.tvblog.ro
- Deci puştiul ăsta e adevăratul ucigaş. - Da.
- Ba nu. - Ba da!
- Nu. - Tată, fii serios!
Toată lumea ştie că poliţia caută moduri de a face legături între victime.
Tot ce trebuie să faci e să te uiţi peste transcripţiile lor
şi să-ţi dai seama ce curs aveau în comun.
Da, exceptând faptul că promotorul concertului, Kara,
- nu făcea parte din clasa lui Harris. - Bine, ai dreptate. Scuză-mă.
Atunci bănuiesc că renunţă la acuzaţiile împotriva lui, nu-i aşa?
Nu. Ştii ceva? Nu renunţă la acuzaţii.
Dar asta nu dovedeşte nimic. Scott, tu crezi asta?
E foarte greu de explicat de unde ştim, dar trebuie să aveţi încredere-n noi.
- Ştim că e Matt. - I-a luat maşina lui Harris.
Ştia că dacă poliţia ar fi găsit urme de cauciucuri la locul uneia dintre crime,
iar destule victime ar fi făcut parte din clasa lui Harris, l-ar fi arestat.
Bine, fie! Vă acord o şansă cât de mică, dar daţi-mi un motiv.
De ce-ar vrea puştiul ăsta să omoare majoritatea echipei de înot din 2006
- şi pe antrenorul lor? - Nu-i evident?
Echipa noastră de înot e varză! N-au mai câştigat de vreo şase ani.
Da, asta ar însemna la secţie, iar eu nu mai lucrez acolo.
- Crede-mă, te vor lăsa să intri. - Să te cred pe tine?
- Crede-l... pe Scott. - Pe Scott îl cred.
E 2:00 dimineaţa.
Credeţi-mă, n-aş fi fost aici dacă n-ar fi fost extrem de important.
Mai întâi, ne uităm la chestiile de la spital.
De ce?
Fiindcă Jackson a comis toate crimele, în afară de una, ai uitat?
- Fata însărcinată, Jessica. - Da. Din moment ce Matt
a trebuit s-o omoare el însuşi, poate l-o fi văzut cineva de la spital.
Mulţumesc. Băieţi...
Ştiu şi eu... Ia uitaţi.
În seara aia s-au ciocnit şase maşini, spitalul era plin ochi.
Dă-i înainte. N-avea cum să evite camerele de la acel etaj, ca să ajungă la Jessica.
- Trebuie să apară undeva în înregistrare. - Opreşte! Aţi văzut?
- Derulează înapoi. - Ăla e! Ăla-i Matt!
- Eu văd doar ceafa cuiva. - Ceafa lui Matt.
Stau în spatele lui la istorie. Are un craniu foarte distinct. E ciudat.
- Eşti plecat cu sorcova? - Bine. Atunci uită-te la geaca lui.
Câţi oameni care poartă geci negre de piele cunoşti?
- Milioane, fără să exagerez. - Putem derula înainte?
Trebuie să-l fi prins vreo cameră cu faţa.
- Acolo! Opreşte! Iată-l din nou! - Tot cu ceafa la cameră e.
Dar uite... Vorbeşte cu cineva.
Vorbeşte cu mama.
Scott, ştii cu câţi oameni am de-a face într-o zi?
Ăsta are 16 ani, păr închis la culoare, arată ca un adolescent obişnuit.
- Da, arată malefic! - Deja am vorbit cu poliţia despre asta.
O să fac o poză şi o să ţi-o trimit.
- Ai primit-o? - Da.
- Îl recunoşti? Îţi aminteşti de el? - Da.
Îmi amintesc că l-am oprit, fiindcă lăsa urme de noroi pe hol.
- Scott, ce se petrece? - Nu-i nimic, mamă. Îţi explic mai târziu.
Tre' să închid.
Unde era parcată rulota, am găsit urme de încălţăminte lângă cele de cauciucuri.
Şi dacă se potrivesc, înseamnă că Matt a fost la locurile celor trei crime.
- Rulota, spitalul şi concertul. - De fapt, patru.
O chitanţă pentru un schimb de ulei a fost semnată de Matt,
la garajul unde a fost ucis mecanicul.
- Când? - Cu câteva ore înainte să ajungi acolo.
Dacă o dată e incident, de două ori e coincidenţă,
iar de trei ori e un tipar, ce e când se întâmplă de patru ori?
De patru ori e destul pentru un mandat. Scott, sun-o iar pe maică-ta
şi vezi cât de repede poate ajunge aici. Dacă fac rost de o legitimaţie oficială,
pot primi un mandat de percheziţie. Stiles, du-te la recepţie.
Spune-i s-o lase pe mama lui Scott să intre când ajunge aici.
Imediat.
E cineva?
Derek! Mă auzi?
Răspunde-mi, Derek!
Derek! N-avem prea mult timp.
Sunetul ăla... Ce era?
Vei fi lipsit de putere pentru câteva ore.
- Chiar s-a întâmplat. - Stai liniştit. Tot Alpha ai rămas.
Dar, ca de obicei, unul nu foarte competent.
- Unde s-a dus? - Îmi doresc să-ţi fi putut spune.
Ce-ar fi să-mi spui ce faci aici şi de ce mă ajuţi?
Faptul că-ţi ajutam familia reprezenta o parte importantă din viaţa mea.
Iar pe tine te ajut doar pentru că i-am promis mamei tale.
Tu eşti cel de care vorbea sora mea. Spunea că eşti... un fel de consultant?
A avut dreptate. Şi am nişte sfaturi pe care-aş vrea să le asculţi cu atenţie.
Peter a reuşit ceea ce a reuşit să facă plătind un preţ.
Va fi lipsit de putere fizică,
aşa că se va baza pe puterea inteligenţei şi iscusinţei sale.
Va veni după tine, Derek. Va încerca să intre-n mintea ta,
profitând de caracterul tău nesigur.
Îţi va spune că doar el îl poate opri pe Gerard. Să n-ai încredere-n el!
- Eu n-am încredere-n nimeni. - Ştiu.
Dac-ai avea, ai putea fi Alpha care-ţi place să crezi că eşti.
Şi din păcate, singura persoană în care ai încredere n-are deloc încredere-n tine.
- Scott. - E cu Stilinski chiar acum.
Trebuie să-l găseşti cât poţi de repede. Îl ştiu pe Gerard de multă vreme.
Mereu are un plan.
Ceva-mi spune... că merge exact cum vrea el.
E pe drum. Dle şerif?
Matt? Matt te cheamă, nu?
Matt, orice ar fi, îţi garantez că există o soluţie şi fără pistol.
Ştii, e amuzant că zici asta, pentru că nu cred că ştii cât de multă dreptate ai.
Ştiu că nu vrei să faci rău nimănui.
De fapt, vreau să fac rău multor persoane.
Voi trei nu eraţi pe listă, dar îmi pot schimba părerea.
Şi asta s-ar întâmpla dacă încerci să suni pe cineva, cum face McCall.
Asta... Cu siguranţă ar putea face rău cuiva.
Toată lumea. Acum!
Haide.
- Mai strâns. - Fă ce spune, Stiles.
- Şi ce, îi vei omorî pe toţi de aici? - Nu, pentru asta îl am pe Jackson.
Eu doar mă gândesc la asta, iar el o face realitate.
- Scumpo... - Nu vreau să vorbesc.
Înţeleg. Nu ştiu ce aş putea să spun.
Nu voi pretinde că ştiu prin ce treci.
- Atunci pleacă. - Desigur.
Voiam doar să-ţi dau ceva de la mama ta.
Mai ales pentru că am observat că lucrurile nu mergeau bine între voi două.
- Dar poate aştepta. - Ce? Ce este?
Nu, serios, scumpo, poate aştepta. Odihneşte-te.
Ce e?
După cum ştii, mama ta a scris o scrisoare în care să explice
poliţiei situaţia noastră dificilă.
Şi a scris această scrisoare să-ţi explice şi ţie.
Dacă ţi-o dau, trebuie s-o distrugi imediat.
- O arzi. Promiţi? - Da.
Vreau să ştii că m-a rugat s-o citesc.
I-am spus că n-ar trebui, că e între voi două.
Dar a vrut să-mi ştie părerea.
Şi cum am zis mai înainte, nu ştiu prin ce treci.
Eu nu eram apropiat de mama.
Dar când am citit asta, m-am simţit prost că n-am încercat să fiu.
Pentru că dacă ar fi fost vorba de mama, dacă aceste cuvinte erau pentru mine,
nu ştiu cum m-aş mai fi odihnit până nu plăteau pentru moartea ei.
Orice milă aş fi avut pentru Derek şi haita lui ar fi fost înlocuită
cu dorinţa de pedeapsă, de sânge
şi distrugere care să-i facă pe Derek şi pe haita lui
să nu mai urle după îndurare, ci să urle pentru propria lor osândă.
Şters. Şi am terminat.
Bine, Matt. Deci, odată ce toţi pe care i-ai omorât cu brutalitate
au meritat-o pentru că ei te-au omorât primii... orice ar fi asta...
cred că suntem în regulă acum, nu?
Aşa că mă duc să-l iau pe tata şi vom pleca, da?
Tu continuă cu răzbunarea ta. Bucură-te de Kanima.
- Se pare că a ajuns mama ta, McCall. - Matt, nu face asta.
Când ajunge, îi voi spune să plece. Îi spun că n-am găsit nimic. Te rog, Matt.
Dacă nu te mişti... îl voi omorî pe Stiles mai întâi, apoi pe mama ta.
- Deschide-o. - Te rog.
Deschide uşa.
Slavă Domnului!
El îl controlează? Copilul ăsta?
Ei bine, Derek, nu toată lumea are noroc să fie un vârcolac mare şi tare.
Da, aşa... Aşa e.
Am învăţat câteva lucruri în ultimul timp. Vârcolaci, vânători, Kanime...
E ca o petrecere de Halloween de fiecare dată când e lună plină.
În afară de tine, Stiles. Tu în ce te transformi?
Monstrul de zăpadă.
Dar e o chestie de sezon, ştii tu, numai iarna.
Nenorocitule.
- Dă-l de pe mine. - Nu ştiu ce să zic, Derek...
Cred că voi doi faceţi o pereche bună.
Trebuie să fie foarte nasol să-ţi fie luate puterile din cauza unei zgârieturi la gât.
Pariez că nu eşti obişnuit să te simţi aşa neajutorat.
Încă mai am dinţii. De ce nu te apropii?
- Vedem atunci cât de neajutorat sunt. - Da, nemernicule.
Ea e?
Fă ce-ţi spun şi nu-i fac rău. Nici nu-l las pe Jackson pe lângă ea.
Scott, nu-l crede!
- Acum e mai bine? - Opreşte-te!
- Încetează! - Atunci fă ce spun.
Bine. De acord. Încetează!
Tu, du-l acolo. Tu... Vino cu mine.
Mamă?
- M-ai speriat, unde sunt toţi... - Mamă, fă ce-ţi spune.
- Mi-a promis că nu-ţi va face rău. - Are dreptate.
Scott! Stiles!
- Ce s-a întâmplat? - Dar n-am spus că nu-ţi fac ţie rău.
Mamă, opreşte-te, mamă!
Am spus să te dai mai în spate!
- Scott. - Mamă, du-te.
- Te rog, mamă. - Ridică-te, McCall.
- Matt? Matt, ascultă... - Taci... Taci din gură!
Toată lumea să tacă naibii din gură!
Acum ridică-te sau o împuşc pe ea.
- Te rog, are nevoie de un doctor. - Aşa crezi?
- Ascultă-mă! - Nu-i nimic, sunt bine.
- Nu, scumpule, nu eşti bine. - Nu mă doare, mamă.
E de la adrenalină, bine?
Te rog, lasă-mă... Lasă-mă să mă uit la rană, bine?
Pot să opresc sângerarea.
- Habar n-au, nu-i aşa? - Te rog.
Lasă-mă să arunc o scurtă privire.
- Eu... - Taci, taci, taci!
Tanti, dacă mai vorbeşti, următorul glonţ îi trece prin cap.
Bine.
Înapoi în faţă, McCall. După tine.
Toate probele au dispărut. De ce nu pleci?
Crezi că de probe mă interesează pe mine?
- Nu, eu vreau cartea. - Ce carte?
Bestiarul! Nu doar câteva pagini, o vreau pe toată.
Nu o avem. E a lui Gerard.
- Oricum, la ce ţi-ar folosi? - Am nevoie de răspunsuri.
- Răspunsuri pentru ce? - Pentru asta.
- Vrea bestiarul. - Nu e de la Scott.
El nu mi-ar trimite un mesaj. Şi cu siguranţă nu l-ar pomeni pe Derek.
La secţia de poliţie?
Dacă e Derek acolo, mă îndoiesc că a fost din proprie iniţiativă.
- Crezi că e şi Jackson acolo? - Probabil.
Probabil el şi cu cel care-l controlează.
Câţi oameni sunt în tura de noapte?
De când s-a micşorat bugetul, poate cel mult patru.
Presupun că probabil ori sunt morţi, ori paralizaţi.
Asta s-ar putea să fie confluenţa de evenimente de care aveam nevoie.
- Confluenţa sau conflagraţia? - Îmi convin amândouă.
- Ce facem acum? - Poate tu ar trebui să ne spui.
Obligaţia asta e pe umerii tăi acum.
- Nu la vârsta ei. - Are aproape 18 ani.
Ştie că e o diferenţă între răzbunare şi răsplată.
Nu-i aşa, Allison?
Ia decizia cu înţelepciune, fără a-ţi implica sentimentele,
iar noi o vom urma.
Vreau ca Derek să moară.
Şi Scott?
Nu Scott a forţat-o pe mama să se sinucidă.
Dar nu e nici un spectator nevinovat.
- Nu poţi alege... - Dar pot face priorităţi.
Şi prioritatea acum e Derek.
Şi cu ceilalţi? Haita lui Derek?
Dacă încearcă să-l protejeze, îi omorâm.
Pe toţi.
- Ştii ce se întâmplă cu Matt? - Cartea nu-l va ajuta cu nimic.
Nu poţi încălca regulile, nu în felul ăsta.
- Ce vrei să spui? - Universul echilibrează lucrurile.
Întotdeauna o face.
E din cauză că-l foloseşte pe Jackson să omoare oameni care nu merită?
Pentru că-i omoară el însuşi.
Aşa că Matt a încălcat regulile Kanimei şi devine Kanima?
Echilibru.
- Ne va crede dacă-i spunem? - Puţin probabil.
Ne va ucide pe toţi după ce pune mâna pe carte, nu-i aşa?
- Da. - În regulă, ce putem face?
Stăm aici şi aşteptăm să murim?
Asta, dacă nu găsesc o cale de a evacua toxina mai repede din corpul meu...
... cum ar fi să declanşez procesul de vindecare.
Ce faci? Ce scârbos.
Acolo.
Ştii ce? Mi-e milă de tine McCall, pentru că acum, te gândeşti şi-ţi spui...
"Cum voi explica asta când mă voi vindeca?"
Partea cea mai tristă e că nici nu realizezi
cât de incredibil este că chiar te vindeci.
Pentru că ştii ce se întâmplă cu toţi ceilalţi când sunt împuşcaţi?
Mor!
Asta s-a întâmplat şi cu tine?
Te-ai înecat, nu-i aşa?
- N-ar fi trebuit să-i lase să bea. - Ce... ce vrei să zici, Matt?
Lahey! N-ar fi trebuit să-i lase să bea.
- Cine a băut? - Echipa de înot, idiotule!
Nu ştiam ce se întâmpla.
N-am ştiut că au câştigat finala pe stat, şi Lahey şi-a invitat favoriţii
să bea ceva pentru a sărbători. Cui îi pasă că au 17 ani, nu?
Aţi fost la familia lui Isaac?
Avea primul număr din Spider-Man sau era Batman?
Şi voiam să facem schimb.
Dar în timp ce eram acolo, începusem să aud muzică.
Toată lumea se distra şi-apoi l-am văzut pe Sean.
A aruncat-o pe Jessica în piscină.
- Apoi, Bennett a intrat după ea şi... - Bennett?
- Vânătorul? - Şi apoi Camden.
Tâmpitul de frate al lui Isaac m-a apucat şi pe mine.
- Credea că e amuzant. - Te-au aruncat şi pe tine.
Am ţipat că nu ştiu să înot, dar nimeni nu mă asculta.
Mă duceam la fund, înghiţind apă, dar nimănui nu-i păsa.
Şi am văzut acele corpuri sub apă.
Am văzut-o pe Jessica prinzându-se de bermudele lui Sean.
Tucker o apucase pe Kara. Şi eu mă înecam.
Eu muream şi ei râdeau.
Din senin, m-am trezit pe marginea piscinei.
Iar Lahey era chiar deasupra mea şi-mi zice...
- Să nu spui nimănui! - Spune... "Să nu spui nimănui!"
- Asta e numai vina ta. - "Asta e numai vina ta!"
- Nu ştii să înoţi? - "Ce prostănac mic nu ştie să înoate?"
Să nu spui nimic! Să nu spui nimănui! Nimănui!
Şi n-am făcut-o. N-am spus nimănui.
Îi vedeam la şcoală şi nici măcar nu se uitau la mine.
Mă trezesc în miez de noapte şi mă chinui să iau o gură de aer.
Părinţii mei au crezut că am astm. Mi-au dat chiar şi un inhalator.
Nu ştiau că de fiecare dată când închideam ochii, eu... mă înecam.
Ai auzit de luminiţa aia albă despre care se spune că o vezi când mori?
Eu n-am văzut nimic. Doar întuneric.
Totul era învăluit în întuneric.
Dar apoi, după înmormântarea făcută de familia Argent, totul s-a schimbat.
Vă rog!
Făceam nişte fotografii.
Apoi, din întâmplare, Lahey ajunge în una din poze.
M-am uitat pe ecranul camerei şi o furie incredibilă m-a cuprins.
I-am aruncat doar o privire şi am vrut să-l văd mort.
Iar în următoarea zi, chiar a murit.
Ştii ce? Einstein avea dreptate.
Imaginaţia e mai importantă decât cunoaşterea.
Era ca ceva din mitologia greacă.
Ca furiile care au venit să-l pedepsească pe Oreste.
- N-ai idee despre ce vorbesc, nu-i aşa? - E tipul care şi-a scos ochii?
Dumnezeule, ăla e Oedip, tâmpitule! Furiile sunt zeităţi ale răzbunării.
Lacrimile lor sunt din sânge, iar părul lor e format din şerpi.
Dacă era vreo crimă lăsată nepedepsită, furiile îl pedepseau pe cel care-a comis-o.
Jackson e furia mea.
Când l-am văzut în noaptea următoare,
a fost ca şi cum legătura dintre noi s-a întărit.
Ştiam că l-a omorât pe Lahey pentru mine şi că o va face din nou.
Aşa că m-am dus la garajul lui Tucker.
Chiar am şi plătit pentru un schimb de ulei.
Şi ia ghici! Nici măcar nu m-a recunoscut.
Când n-a fost atent, i-am făcut o poză cu aparatul meu.
Şi peste câteva ore era mort.
Ajutor!
Aşa că am făcut mai multe poze.
Tot ce trebuia să fac era să-i fotografiez.
Iar Jackson le lua viaţa.
Situaţia aia ipotetică despre care am vorbit
devine mai puţin ipotetică?
Aşa cred. Pot să-mi mişc degetele de la picioare.
Tipule, şi eu pot să-mi mişc degetele de la picioare.
Ce-i asta?
- Ce se întâmplă? - Nu ştiu.
Shakespeare a scris că dragostea e un fum făcut din arborii suspinelor.
Să le dăm nişte dragoste.
Ia-l! Haide!
Nu te mişca. Ştii ce vreau să spun.
- Allison! - Unde e Derek?
Ce faci?
Dacă nu vrei să-mi spui, atunci dă-te din calea mea.
- Unde e? - Ce s-a întâmplat?
Scott... Trebuie să stai departe de mine acum.
Trebuie să pleci. Nu te băga în calea mea.
Ar fi trebuit să-mi acorzi o şansă.
Ţii minte când ţi-am spus că nu sunt genul de tip
care să zică ceva de genul... "Dacă eu nu pot, atunci nimeni nu poate."
Nu e în totalitate adevărat, pentru că, Allison,
dacă eu nu te pot avea, atunci nimeni nu te poate avea!
Dumnezeule... Haide!
Haide, haide, haide!
Matt?
Matt, te rog, ascultă-mă.
Fiul meu a fost împuşcat, şi am auzit împuşcătura,
iar eu nu ştiu ce se întâmplă, dar, te rog, mă poţi lăsa să-mi văd fiul?
Cât de stupizi sunteţi, oameni buni?
Dumnezeule, Scott?
Scott, eşti bine?
Scott?
Nu!
Ce faci aici?
- Nu trebuia să se întâmple aşa! - Crede-mă, sunt conştient de asta.
Am făcut tot ce mi-ai cerut.
Fac parte din haita lui Derek, ţi-am dat toate informaţiile
pe care le-ai vrut, ţi-am spus că Matt îl controla pe Jackson...
Lasă-l pe mâna noastră. Ajută-ţi prietenii.
Lasă-i pe Matt şi Jackson pe mâna mea.
Ai grijă de de mama ta. Du-te!
- Ţi-a scăpat asta. - Du-te!
Nu-ţi mai e frică de apă?
Nu trebuie să-ţi fie frică de nimic, prietene.
În special de mine.
Titrări.ro & Subtitrări-Noi Team www.titrări.ro & www.subtitrări-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Unq Johnny, Miss Monnyy & Ionuţ666
Comentarii pe www.tvblog.ro