Simt cumva mirosul unei poveşti de dragoste în aer?
Cerule, nu!
Frăţiorul nostru e cumva pe cale să se înamoreze de o comerciantă?
Credeam că lucraţi în magazinul de dulciuri.
Da. Amândouă sunt ale noastre. V-am servit pe dv. şi pe soţie.
Nu e soţia mea. E sora mea.
- Frumos îţi tratezi sora! - Pentru Dumnezeu, tată, taci!
O singură dată s-o faci şi mâine veţi fi cu unul în minus!
- Cu cine ai fost? - Cu Robbie.
Robbie Felton! Tata ar lua-o razna dacă ar şti.
- Sunt oameni duri. - Robbie nu este.
Nu vă bateţi!
Jessie m-a făcut să îmi doresc să fiu o persoană mai bună.
De aia vreau să mă însor cu ea. Nu doar vreau, mă însor.
Serios? Şi te-ai gândit ce-o să zică tata?
Lasă-l în pace!
Nu poţi sta aici. Vino cu mine.
Nu!
Doamne Dumnezeule!
Crede că l-am ucis pe tânărul acela. Nici nu vorbeşte cu mine!
Vrei să ştii de ce? Îl iubeşte pe Robbie şi îi va naşte copilul.
Dumnezeule atotputernic! Cum a putut să-mi facă aşa ceva?
Agnes, vreau să mergi în vizită la verişoara Mary din Durham.
Jessie poate sta la ea până vine timpul.
PASĂREA FĂRĂ ARIPI Partea a II-a
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Domnişoară Conway. Domnişoară Conway. Aici jos!
Mulţumesc.
Capela Galilee trebuie să se fi mutat.
Nu, am terminat mai devreme şi n-am putut rezista râului.
Deci, ruda dv. se duce în iad?
Nu, nu se duce.
- Îmi puteţi spune ce s-a întâmplat? - Cuvânt cu cuvânt.
Chiar aţi pus birja să meargă înainte?
- Sunteţi şocat, nu-i aşa? - Nu.
Prostii. Nu sunt şocat.
Cred că v-aţi fi aşteptat ca birja să dea prioritate.
Părinţii mei s-ar fi aşteptat, bineînţeles, dar eu nu.
Ce veţi face în privinţa surorii?
Nu ştiu.
Tatăl nostru are un temperament îngrozitor.
Tânărul e chiar atât de rău?
Nu cred.
Dacă ţin sincer unul la celălalt, de ce nu se căsătoresc pe ascuns?
Şi apoi pleacă unde nu-i poate găsi tatăl dv.
- M-am gândit şi eu, dar nu-i uşor. - Ba este.
Cu autorizaţie specială.
- Ce e asta? - Permis de căsătorie.
Mergeţi la oficiul de stare civilă. Durează o săptămână sau două.
Dar e vorba de vârsta ei.
- Să aibă consimţământul părinţilor. - Nici nu se pune problema.
- Dacă l-ar întreba pe tata... - Dar nu trebuie să fie întrebat.
E nevoie doar de două semnături. Merg orice semnături.
Odată încheiată, e legală.
Tatăl dv. nu poate face nimic. Se poate.
- Cum se face nu prea contează. - Nu contează?!
Poate nu vi se pare important, dar e o mare diferenţă
între modul de viaţă al lui Robbie şi al nostru ca şi între noi doi.
Nu spuneţi asta!
Vă rog, nu spuneţi niciodată aşa ceva.
Sunt fiica unui negustor.
Vă rog să mă scuzaţi, domnule Farrier...
Nu, nu vă scuz.
Trebuie să mergem. Reg nu aşteaptă niciun bărbat.
O doamnă, da, dar nu un bărbat. Nici măcar pe fratele lui.
- Reg! - Charlie.
Agnes, fratele meu, Reginald. Reg, domnişoara Agnes Conway.
Sunt încântat să vă cunosc, dră Conway.
Charles mi-a povestit totul despre dv.
Nu, n-am povestit. Nici măcar nu ştiu totul despre dra Conway.
Ce aţi auzit despre noi? Suntem nişte excentrici.
V-ar plăcea sora noastră, Elaine.
Dar aţi cunoscut-o, nu-i aşa?
- A cumpărat nişte dulciuri. - Reggie, nu mai vorbi.
- Dra Conway n-a putut spune nimic. - Mă scuzaţi, dră Conway.
Nu, nu-i nevoie. Am aflat multe despre dv. într-o jumătate de oră.
Doamne! Şi care-i verdictul?
Sunteţi soldat, căpitan, purtaţi o uniformă dichisită,
centura e impecabilă şi mă întreb cine v-a lustruit butonii.
Nu te aşteptai la asta, nu? Deci, cine i-a lustruit?
Ordonanţa, bineînţeles.
- Să-mi curăţ singur butonii, dră? - Cerule, nu!
Sunt sigură că n-aţi reuşi.
Vă înşelaţi. Tatăl nostru e militar şi ne punea să ne lustruim bocancii.
Pe cei buni, de călărie... I-am lustruit pe toţi, nu-i aşa?
Ţi-ai curăţat bocancii?! N-ai făcut nimic, puneai servitorii.
Sper că vă daţi seama ce-aţi făcut, dră Conway.
Aţi dezbinat familia. Fratele, mereu de partea mea, s-a întors împotrivă.
- Sunteţi sufragetă? - Nu, nu sunt. N-am curajul.
Ba nu-i adevărat, am curaj, doar că... o fac în felul meu.
N-are rost să fim deschise cu bărbaţii.
Caut o birjă.
Ca o tânără sceptică, probabil că nu m-aţi crede
că am petrecut cea mai plăcută după-amiază după multă vreme.
Şi mie mi-a plăcut. Pentru scurt timp am păşit într-o altă lume.
Rămas bun, dră Conway.
Când vă mai pot vedea?
A fost o după-amiază minunată. Haideţi s-o lăsăm aşa.
- De ce? - Totul a fost spus la râu.
- Nu-i adevărat. Voi trece pe la dv. - Nu, n-o faceţi.
Aşa cum stau lucrurile acasă...
- Gata, domnişoară? - Mulţumesc.
Măi, măi! Ia uite ce-a adus vântul.
- Ai venit să vezi dacă mai trăieşte? - Am venit să vorbesc cu el.
Să vorbeşti cu el?! Îl doare capul ca naiba din cauza ta şi alor tăi!
Mamă, cine e? E... Bună seara, dră Agnes.
Dacă ai venit să ceri fiului meu să renunţe la sora ta, nicio şansă.
E gravidă cu plodul lui şi el vrea să se însoare cu ea.
Cât despre nemernicul ăla de tată al vostru,
ar fi ajuns la spital sau la morgă dacă băieţii mei făceau ce voiau.
Mamă, am spus că e treaba mea, a nimănui altcuiva.
Bine.
Vrei o ceaşcă cu ceai?
Da, aş vrea. Mulţumesc.
Vă rog, luaţi loc.
- Arăţi îngrozitor. - E mai bine.
- Îmi pare atât de rău. - Şi mie.
- Ea ce face? - S-a săturat să fie închisă în casă.
- Eşti sigur că o vrei pe Jess? - Bineînţeles că sunt.
Atunci vreau să-ţi fac o propunere.
Se pare că poţi scoate autorizaţie specială.
Şmecheria e că ne trebuie semnătura părinţilor pe ea.
- Ei bine, semnătura cuiva. Pricepi? - Da, pricep. Mama scrie frumos.
Dacă tu aranjezi asta, eu o scot pe Jessie din casă.
Mamă, o putem face! Dra Agnes are un plan.
Ne trebuie autorizaţie sau aşa ceva, dar eu şi Jessie ne putem căsători.
Trebuie s-o duci departe de aici şi vă trebuie bani.
Am ceva pus deoparte. Şi dacă găsim un port, eu am de muncă.
Să ştii că eşti cumsecade. Nu te iei după afurisitul ăla de maniac.
Mulţumesc, dră. Mi-aţi dat o viaţă nouă. Nu vedeam nicio ieşire.
- Ce-a spus? - Trebuie să vorbească cu soţul ei.
Iar mâine pleacă într-o vacanţă de o săptămână.
A zis că îţi scrie, dar probabil o face când se întorc.
- Îi scriu eu. - Nu. E sensibilă în privinţa dtale.
- În privinţa mea?! - E încă ataşată de dumneata.
Sau invers. Dacă faceţi ceva pripit, s-ar putea să nu ne mai ajute.
Aşteptăm o săptămână.
Nu se întâmplă nimic, nu-i aşa?
Sunt obosită. A fost o zi lungă.
Intră.
Ce s-a întâmplat? Mă ia?
Las-o pe verişoara Mary. Am fost la Robbie.
Ai fost acasă la ei?
Şi o să ieşi de aici ca să te măriţi.
Întotdeauna ai pus-o pe Jesse pe primul loc şi uite unde am ajuns.
Aşa-i, Aggie e cea bună.
Aggie e o femeie puternică.
Valorează cât zece ca Jessie. Acum văd.
Dar nu-ţi vei schimba testamentul.
Testamentul meu e treaba mea!
La revedere.
Ce tot şuşoteaţi acolo?
Bârfe, dle Conway. Bârfe între femei.
Mâine va fi. La 11:30.
Jessie trebuie să se întâlnească cu el după 10.
- Sper să nu se prindă mama. - Aggie, mi-e atât de frică.
- Eşti sigură că totul va fi bine? - Da.
Nu-ţi face griji, totul e aranjat.
Se va întâlni cu tine la 11:30.
- Ce facem cu mama? - Las-o în seama mea.
Nu trebuia să-ţi pui pardesiul aşa. Te face să pari mai mare decât eşti.
Nu e doar pardesiul. Îmi iau toată garderoba.
Va avea nevoie de nişte bani.
Nu-i destul pentru ce are nevoie.
Iar tu stai cu ochii deschişi.
- De ce? - Ştii de ce.
Au nişte articole minunate aici.
Poftiţi, doamnă.
- Nu sunt cine ştie ce. - Asta e drăguţă.
- Mamă, mi-e rău. - Poftim?!
- Cred că trebuie să merg la toaletă. - Unde este?
- Cred că pe acolo. - Mulţumesc, Aggie.
Ce spui de asta? Patru lire.
Patru lire?! E ridicol. N-are nicio formă.
Ăştia sunt frumoşi.
Hai să rezolvăm întâi cu rochia.
Uite-o pe Jessie!
Ce face?
- Du-te şi vezi, Agnes. - Nu mă duc după ea la toaletă.
Jessie. Jessie! Unde este?
- Mamă, ascultă. - Ce este?
Ce-a făcut?! Jessie!
Jessie, întoarce-te!
- Mamă, calmează-te. - Să mă calmez?
Supărările pe care mi le-a provocat, toată ruşinea, dezonoarea!
Iar acum trebuie să mergem acasă şi să-i spunem lui ce-a făcut.
Iar el nu va fi încântat.
Agnes, el nu dă doi bani pe tine sau pe mine.
Ea a fost întotdeauna şi ştii de ce?
Vrei să ştii? Nu sunt mama ei, iar tu nu eşti sora ei.
- E fiica târfei lui. - Nu e adevărat!
E adevărat. Şi se comportă exact ca târfa de maică-sa.
- Jessie e îndrăgostită. - Îndrăgostită! Face ca maică-sa.
- Dumnezeule! O să-şi iasă din minţi. - Hai să bem un ceai.
Nu, mai bine mergem acasă.
Indiferent când vom ajunge acasă, el n-o va lua înapoi. Haide.
Nu, n-a fost cea cu clubul de noapte.
A fost prima, încă de la început.
A murit născându-i copilul
şi el l-a adus acasă.
Nu m-a rugat, mi-a ordonat s-o cresc ca pe copila mea.
Dar numai tu eşti a mea, Agnes.
Dar, cumva, noi nu ne-am înţeles niciodată.
E vina mea. E numai vina mea.
Am trăit atât de mult cu amărăciunea.
Îmi pare rău. Dacă aş fi ştiut...
Am fost înspăimântată.
De ce-o să facă, ce-o să spună
că preţioasa lui Jessie a fugit cu un Felton.
Dar acum cred că o să-mi placă să-i spun.
Sunt la oficiul de stare civilă.
Probabil sunt deja căsătoriţi.
Şi tu ai aranjat totul?
A fugit? Unde-i Jessie?
- Unde o duce? - Nu ştim.
S-a dus la ei, nu-i aşa? La gunoaiele de pe chei.
Nu, nu-mi face ea una ca asta!
Am s-o opresc înainte să înceapă.
Ce crede că poate face?
Agnes, are armă. Un revolver.
Îl ţine la etaj.
Robbie şi Jessie nu sunt aici, nu-i aşa?
- Nu, domnişoară. Au plecat. - Trebuie să vorbesc cu mama ta.
Tata şi-a ieşit din minţi. Vine încoace.
- Are armă. - Tatăl tău?
E convins că sunt aici. Nu încuiaţi uşa?
Nu! Nu se închide nicio blestemată de uşă.
Da. E bătrân. Un pumn bun şi e jos.
Trebuie să te apropii de cineva ca să-l pocneşti.
Şi dacă are armă, poţi să pici tu înainte.
- Dar nu ştie unde locuim. - Întreabă un birjar.
De fapt, toată miliţia ştie unde locuim.
- Şi infanteria uşoară. - Şi poliţia.
- La o parte din drum! - A venit.
Agnes!
Tată, nu sunt aici. Te rog să încerci să înţelegi.
Tu?! Tu ai ştiut! Numai în tine aveam încredere şi m-ai trădat!
- Ia-i arma, Jimmy! I-ai arma! - Aruncă pistolul!
N-a fost vina noastră. S-a prăbuşit pur şi simplu.
- El a venit cu arma. - N-ai nimic, fetiţo. Te-a zgâriat.
Vine medicul.
- Ce se petrece? - Tatăl tău a făcut infarct.
- Dar e bine? - Îmi pare rău, dragă, e mort.
Aş vrea să mă simt tristă.
Dar nu pot.
Tatăl tău a fost un om atât de rău.
Mamă, dumneata ai spus că am avut destulă amărăciune.
De acum încolo putem avea o viaţă bună.
Tu poţi. Eşti o femeie bogată, Agnes.
Mi-a fost teamă că-i va lăsa totul lui Jessie.
Dar şi-o fi schimbat testamentul în ultima săptămână.
Iar Jessie merita să fie lăsată pe dinafară,
dar să mă lase şi pe mine fără nimic? Asta a fost răutate.
Ştii că voi avea grijă de dumneata, erai acolo când am vorbit cu avocatul.
Poţi cumpăra o casă, poţi trăi oriunde vrei.
Mulţumesc, Aggie. Nu vreau să cumpăr casă.
Aş vrea să continuăm aşa cum suntem.
Agnes! Agnes!
Am fost în Colchester cu Reg. Elaine a văzut în ziare.
- Îmi pare rău. - Vin jos.
Puteai fi ucisă şi e numai vina mea.
- Cum aşa? - Ţi-am spus s-o ajuţi pe Jessie.
Prostii.
Ar fi făcut-o oricum. Nu contează.
Ba contează. Agnes, trebuie să ştii ce simt cu adevărat.
Domnule Farrier, ce drăguţ să vă revedem.
Da, Agnes, condu-l pe domnul Farrier în salon.
- Am să fac nişte ceai. - Mulţumesc, doamnă Conway.
Acum lucrez, am un nou contract cu o revistă.
Scriu cu regularitate, sunt plătit cu regularitate.
Nu suntem aşa diferiţi cum crezi.
Adevărat?
- Vei lucra în magazine? - Trebuie.
Tata mi-a lăsat totul. Mă leagă de locul ăsta.
Asta e casa mamei, eu sunt tot ce are.
Eşti...
Îmi pare rău.
Priveşte-mă.
Te plac. Îmi placi foarte mult.
Dar e vorba de familia ta.
Nu ghiceşti de ce m-am dus în Golchester?
Să vorbesc cu Reg. Vreau să mă căsătoresc cu tine.
Aggie! Am venit imediat ce am auzit.
- Aproape că te-a omorât. - Ştiu, dar n-a făcut-o.
Jessie, acesta este Charles Farrier.
Am auzit multe despre tine, Jessie. Iar tu trebuie să fii Robbie.
Încântat să vă cunosc, domnule.
Agnes, te iubesc.
Şi îţi promit că vom fi împreună. Indiferent ce se întâmplă.
Nu, nu puteţi!
Am întrebat dacă putem sta aici până găseşte Robbie de lucru.
Am spus nu şi e nu!
Să vă am pe tine şi pe ăsta la uşa mea?
- Nu prea cred. - Mamă, destul.
Nu te agita, Aggie. Se comportă la fel ca întotdeauna.
Niciodată nu mi-a fost mamă.
Ştii de ce? Fiindcă nu eşti fiica mea.
- Mamă, taci. - Ai fost adoptată.
- Mi te-a băgat pe gât. - Termină!
Mama ta a fost curva lui.
Când te porţi ca o curvă, ştim de unde ai luat-o.
- Nu vorbi aşa cu ea! - Nu-ţi face griji, Robbie.
Am ştiut întotdeauna că nu m-a iubit.
Niciodată nu m-am simţit fiica ei, iar acum ştiu de ce.
Dar noi suntem încă surori, Aggie? Sau surori vitrege.
Cine ştie? Femeia aia a avut destui pe lângă tatăl tău.
Mamă, nu te poţi controla?!
Sigur că suntem, Jessie, şi poţi sta în pensiune.
Nu vrem să profităm de dumneavoastră, domnişoară. Vom plăti chirie.
Nu e nevoie să plăteşti până nu-ţi găseşti de lucru.
Mă duc să aduc lenjeria.
Fireşte că nu am de ales, nu mai e casa mea.
Asta este. Sper că îmi daţi binecuvântarea voastră.
Dar mă voi căsători cu ea oricum.
Dacă acestea sunt sentimentele tale, fiule,
fireşte că trebuie să faci ce-ţi spun.
Mulţumesc, tată. Sunt sigur că o să vă placă.
Mulţumesc, mamă.
O negustoreasă în familie?
Nu, nu, mulţumesc.
Asta trebuie oprită.
Da, desigur, draga mea.
E cineva?
- Reg! - Am luat primul tren.
Biletul vostru părea urgent.
- Reg... - E suficient, copilă.
Spune bucătarului că a venit dl Reginald şi vom lua ceaiul.
Ce este? Ce s-a întâmplat?
E vorba de Charles. Se poartă prosteşte.
O fată... o negustoreasă.
Spune că vrea să se căsătorească cu ea.
Şi m-aţi adus până aici din cauza asta?
Tu eşti singurul care a cunoscut-o.
A văzut-o Elaine, a vorbit cu ea.
Despre cumpăratul dulciurilor.
Dar tu ai luat ceaiul cu ea.
Sper că nu te-a văzut vreun prieten de-al nostru cu o vânzătoare oribilă.
Nu e absolut deloc oribilă.
E o tânără foarte inteligentă, foarte prezentabilă.
- Chiar foarte prezentabilă. - Şi tu ai fost impresionat.
Fiindcă n-a vorbit despre cai, rochii sau ce plictisitoare e viaţa în nord.
- Ai fost impresionat! - Da. Şi înţeleg ce simte Charles.
Ţi-ar plăcea s-o ai cumnată?
- Nu m-am gândit. - Adevărat?
Speram că Charles nu e serios, fiindcă vedeam piedici în drum.
Evident, am avut dreptate.
Ştii că tânăra aceea a fost implicată de curând într-un scandal vulgar?
Da. Tatăl n-a fost de acord ca sora să se mărite sub nivelul ei.
Dar felul în care a reacţionat tatăl spune ceva despre familie.
Spune ceva despre el.
Apropo,
un rezultat este acela că dra Conway a moştenit întreaga afacere.
Departe de a fi negustoreasă, e o femeie destul de bogată.
Nu cred că deţinerea unui magazin te situează prea sus pe scara socială.
Reg, tu eşti apropiat de Charles. Ce să facem?
Nu-l îndepărtaţi. Dacă se căsătoreşte cu ea şi voi n-o acceptaţi,
nu-l veţi mai vedea. Şi nu vreţi asta, nu?
Aş spune... mergeţi în vizită la ea sau chemaţi-o aici.
- Nici nu poate fi vorba. - Mamă, e o tânără foarte hotărâtă.
Dacă simte că familia lui o priveşte de sus, îl refuză din mândrie.
- Intră. - Charlie, eu sunt.
În orice moment, mama ne va aduna împrejurul sofalei.
Şi să ţii minte,
a câştigat multe bătălii de pe sofaua aceea.
E timpul ca părinţii noştri să iasă din secolul trecut.
Deşi ar fi nevoie de un cutremur ca s-o facă. Mai ales pe mama.
Biata mama!
Un loc pentru pentru fiecare, iar fiecare strict în acel loc.
Ei bine, eu nu mă voi schimba.
Până s-o cunosc pe Agnes, nu eram în largul meu cu femeile.
Ştiu că pentru tine pare ridicol,
dar... vreau să fiu cu ea fiecare minut.
Dar eşti pregătit să fii înstrăinat de familie?
- Nu cred că o vor accepta aici. - De tine am să fiu înstrăinat?
Tu ce crezi?
Atunci, faci ceva pentru mine?
- Mâine te întorci? - Da.
Treci pe la Agnes, spune-i că eşti de partea noastră. Ne-ar ajuta.
Nu, băiete, nu.
- N-o prea cunosc. - O cunoşti.
Ai întâlnit-o şi am simţit că o placi.
De ce nu, Reg? Ea ştie, simte ce gândesc ei.
Şi e atât de hotărâtă şi încăpăţânată.
Mi-e teamă să n-o pierd.
Te rog.
La început e doar muncă grea,
dar dacă vrei să înveţi, Tom îţi va arăta.
Banii nu-s mulţi, dar e ceva până se eliberează un loc la docuri.
Depinde de tine.
- Calul de dar nu se caută la dinţi. - Poftim?
Accept. Mulţumesc.
- Când încep? - Oricând vrei.
- Pe aici, domnule. - Mulţumesc.
- Bună ziua. - Căpitane Farrier!
- Sper că nu deranjez. - Deloc.
Căutaţi de lucru?
Depinde cât plătiţi.
Căpitane, acesta este dl Tommy Grant, cofetarul nostru.
- Ce mai faci, Tommy? - Mă bucur să vă cunosc.
Iar acesta este Robbie Felton, cumnatul meu.
- Robbie. - Mă bucur să vă cunosc, domnule.
Vă rog să poftiţi pe aici.
- Aveţi o fabrică mare. - Da.
Mă bucur că aţi văzut cine sunt şi cu ce mă ocup.
E evident de ce-aţi venit, căpitane. Să vorbiţi în numele lui Charles.
În niciun caz. Fratele meu poate vorbi pentru el.
Şi să vorbiţi în numele familiei, să mă ameninţaţi?
În privinţa familiei trebuie să fiu sincer.
În orice caz, ar fi inutil să nu fiu sincer cu dumneata.
- E un compliment? - Părinţii mei trăiesc în altă epocă.
Cred şi acum în privilegiile date de Dumnezeu.
- Înţelegi? - Da.
Şi mai înţeleg că, dacă mă mărit cu el, va fi îndepărtat de familie.
De părinţi, da, dar nu şi de noi ceilalţi.
Nu cred că ar trebui să-l subestimezi pe Charles.
Nu numai că a refuzat să intre în armată, a refuzat şi Oxford.
A călătorit în Europa, s-a autoeducat în lucrurile pe care le iubeşte.
O experienţă care, apropo, i-a permis să înţeleagă tot felul de oameni.
Ştiu.
Eu am venit să întreb un singur lucru.
Îl iubeşti pe Charles?
Profund. Aşa cum te iubeşte el.
- Da, îl iubesc. - Atunci ignoră toate piedicile.
Găsesc singur ieşirea.
Cine a fost? Fratele?
- A venit să te ameninţe? - Nu.
A fost chiar înţelegător.
Iar eu m-am hotărât.
Colonelul şi nevastă-sa pot fi cât de ostili vor.
Mă voi căsători cu fiul lor.
Mă gândeam să plec de acasă, mamă.
Să pleci iar în străinătate? O idee foarte bună.
Nu, mamă. Să-mi iau un apartament în oraş.
Dar aici ai o casă perfectă.
- Vreau să fiu independent. - Charlie, cum te vei descurca?
Fără servitori să-ţi gătească, să-ţi facă curăţenie.
Am petrecut doi ani colindând prin Europa, stând în hoteluri ieftine.
Am supravieţuit. Sunt sigur că voi supravieţui şi aici.
Vrei să-mi faci o favoare?
Să o cunoşti pe Agnes şi să vorbeşti cu ea doar câteva minute?
- Sunt sigur că vei înţelege... - Nu, dragule.
Nu. Fiind acel gen de persoană, o va lua ca pe o acceptare.
Ea nu e aşa.
N-ar face aşa ceva.
Acesta este.
E o magherniţă.
E bun.
- Dormi pe cearşafurile astea? - Da, desigur.
Charles!
O trimit pe Nan cu lenjerie curată. Nu mai dormi încă o noapte în astea.
Sunt foarte bune.
De ce locuieşte într-un asemenea loc?
Vrea să fie aproape de mine. Cred că arată că poate trăi simplu.
- Trebuie să-l iei de acolo, Aggie. - Ştiu, dar nu ascultă.
Sunt încăpăţânaţi, asta e problema cu bărbaţii.
Robbie! Robbie!
Agnes! Agnes!
Charles!
Nu se simte bine. Am vrut să-l duc la etaj, dar i s-au înmuiat genunchii.
- Du-l în pat. - Du-l în camera mea.
- Haide. - Apoi cheamă-l pe dr Bailey.
Mă tem că tânărul are pneumonie.
Robbie, cheamă o birjă ca să-i anunţăm părinţii.
Sigur.
Grace, dacă e pneumonie, trebuie să mergem.
Oamenii de teapa ei exagerează mereu.
Fără control. Sunt sigură că nu poate fi atât de rău.
Nu ştim până nu-l vedem.
Dacă eşti îngrijorat, du-te. Eu nu voi merge.
Nan spune că a venit tatăl lui, colonelul Farrier.
- Bine. - Dar spune că nu-i îmbrăcat militar.
Bună ziua, dle Farrier. Eu sunt Agnes Conway.
Probabil vă întrebaţi ce caută fiul dv. în casa mea.
- Da, aşa este. - Era în vizită şi a leşinat.
- Ştiţi că avem o înţelegere? - Da?
- Ce fel de înţelegere? - Charles m-a cerut de soţie.
- Şi aţi acceptat? - Da.
Ştiam că vor exista obiecţii şi se pare că am avut dreptate.
Nici soţia mea nu se simte prea bine.
- Veniţi pe aici, vă rog. - Mulţumesc.
- Domnule Farrier, mama mea. - Îmi pare bine.
Charles. Charles?
Mă auzi? Sunt tatăl tău.
Reg! Îl vreau pe Reg.
Îi trimit un mesaj. Promit.
Cred că trebuie să meargă acasă, unde poate fi îngrijit cum se cuvine.
Fiul dv. are temperatura 40.
Duceţi-l acasă dacă vreţi să-l înmormântaţi.
- Va fi dus cu ambulanţa. - Responsabilitatea vă aparţine.
Cum se numeşte medicul care l-a consultat?
Dr Bailey. Stă la distanţă de trei străzi. Vă dăm adresa.
- Trebuie să-l aduci acasă! - E imposibil, medicul a fost clar.
Nu trebuie mutat.
Poate că ar fi bine să-i telegrafiezi lui Reginald, să vezi ce crede.
Pentru Dumnezeu, femeie, de ce nu mă crezi pe cuvânt?!
Charles e grav bolnav. Nu-ţi intră în cap?
Hugh! Vezi ce-a făcut fata asta?
Nu te-am auzit folosind tonul ăsta nici măcar cu servitorii.
Ce îngrozitor să-mi vorbeşti în acest fel.
Poţi să uiţi de tine măcar o dată? E posibil ca fiul nostru să moară.
Jessie, vine cineva.
Sora mea vine imediat.
Vă rog să luaţi loc.
Au venit domnul şi doamna Farrier.
- Ei nu-i ajungi cu prăjina la nas. - Da?
- Bună ziua. - Bună ziua.
Dră Conway, soţia mea.
Bună ziua, doamnă Farrier.
Mă bucur că v-aţi simţit mai bine şi aţi putut veni.
Acum e mai liniştit, dar doctorul se aşteaptă să fie mai rău la noapte.
Probabil la primele ore ale dimineţii.
Avem o pensiune în apropiere. Puteţi să staţi acolo la noapte.
Sper că nu va fi necesar.
Dar voi decide ce e de făcut după ce-mi voi fi văzut fiul.
Doamnă Farrier, Charles e foarte bolnav.
Nu vreau să fie supărat.
Vă rog să mă urmaţi.
Charles. Charles, sunt mama.
Charles, a venit mama ta.
S-a îngrijit Jessie, foarte bine.
Cred că fiul meu trebuie să aibă o asistentă cu pregătire.
Medicul ne-a asigurat că ne descurcăm şi, când avem nevoie de ajutor,
fiica şi ginerele meu îl pot îngriji.
Femeia aia!
- Mamă! - Haide, Agnes.
Trebuie să fii puternică de dragul lui.
Mamă, dacă păţeşte ceva, niciodată n-am să mă mărit cu altcineva.
Niciodată e mult timp, fetiţo. Mult, mult timp.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro