Grecii din antichitate credeau că lebăda cântă o singură dată,
în pragul morţii sale...
O ultimă tânguire minunată.
Aceasta e ultima mea tânguire ca de lebădă.
Am adus tortul!
Cu asta ne ocupăm noi.
Hrăniţi între 200 şi 500 de oameni din camionul ăsta.
Da, lucrăm împreună şi avem grijă unul de celălalt.
Oamenii cred deja că toţi cei show business
trăiesc cu homar şi şampanie.
- Da, e adevărat. - Nu e atât de extravagant.
Nu e, nu-i aşa?
Aceasta e o sărbătoare,
şi nu poţi avea o sărbătoare fără tort.
DR. HOUSE Episod aniversar, "Cântec de lebădă"
Traducerea şi adaptarea: Nahrmer
Sync by Bibanu
ATENŢIE, ACEST PROGRAM CONŢINE LĂUDĂROŞENIE
Nu spun că "Dr. House" e regele serialelor...
Staţi puţin... De fapt, chiar asta spun.
Dar, mai important, dacă "House" e regele,
cei care fac House sunt prinţi.
E un om cu o cameră afară. E...
L-am speriat.
Ai momente memorabile de la acest serial?
Orice artist talentat care mi-a luat faţa,
pe care am vrut să-l sugrum, dar nu am făcut-o?
Amintiri frumoase?
- Hugh Laurie. - Încetează.
În ultimii opt ani,
a fost o călătorie incredibilă pentru mine,
dar şi pentru mulţi alţi oameni.
- Deci, dră Morrison... - Da, dle Laurie.
O să vă arăt împrejurimile.
- Nu ştiu dacă aţi mai... - Până acum îmi pare foarte familiar.
- Nu-i aşa? - Da, foarte.
Cred că am ceruit podeaua de când ai fost ultima dată.
Aveţi canapele?!
- Am plecat şi aţi pus canapele? - Chiar atunci.
Sunt şi câteva minusuri.
Minunatul tău halat nu mai stă la fel de frumos pe acele scaune.
Ştiam că e alergică la gadoliniu. M-am gândit că e o metodă uşoară
de a-i face o gaură în gât.
- Ţin minte că am spus gadoliniu. - Gadoliniu.
- Am căutat în dicţionar. - Ai făcut-o.
- N-am avut mereu replicile. - Ne-ai făcut pe toţi de ruşine.
Lupus, gută, glaucom, osteoartrită, hipertensiune, diabet...
Opreşte-mă când vrei tu.
Inima ar putea indica sarcoidoză.
Încep tratamentul cu Ribavirină.
E plăcut să avem vechea echipă din nou, nu?
Ştiu că l-am băgat în sperieţi pe Omar la un moment dat.
Era convins că ştie totul.
"Te poţi îmbolnăvi de aşa ceva? Oamenii se îmbolnăvesc de asta?"
Nu e PEES.
Am verificat vaccinările tale din trecut cu cele ale lui Joe. Nu se potrivesc.
S-ar putea să nu-mi mai revin. Nu mi-am făcut testamentul.
O să chem un avocat pentru tine.
Vreau ca tu să fii reprezentantul meu medical.
Vreau să ştiu că totul e în regulă între noi.
Tuturor ne e dor unul de celălalt.
Prin sezonul 3 am calculat că filmasem 284 de scene
în birou.
- E o grozăvie. - Chiar asta este.
Îţi simţim lipsa.
Ce e cu găleata albă pe care o cari?
E găleata pentru Vinerea de 5 dolari.
Chemăm toţi membrii care sunt de acord,
punem numele lor pe o bancnotă de 5 dolari, o aruncăm în găleată,
şi avem un câştigător la Vinerea de 5 dolari.
House e un om care are emoţii, sentimente, îi pasă de...
- E foarte bun la citirea oamenilor. - Da.
Aveam rolul lui House, iar celelalte gravitau în jurul lui.
Şi acest personaj interacţiona foarte mult,
încât a trebuit să ne iasă perfect, altfel serialul n-ar fi mers.
Am avut audiţii cu foarte mulţi actori pentru acest rol.
La audiţii, ţin minte cum m-am gândit că parcă-l cunosc pe acest om,
personajul lui House,
dar am simţit că-l cunosc şi pe David Shore,
mintea din spatele minţii.
Sunt titular.
N-ai de gând să mă prinzi de baston, să mă împiedici să plec?
Hugh Laurie a fost înregistrat şi când l-am privit, avea vocea potrivită.
Şi avea şi o barbă interesantă.
Mi-am zis că omul ăsta seamănă cu House.
Şi m-am bucurat că e american,
fiindcă poate pronunţa jargonul medical dificil.
- Paralizie periodică tirotoxică? - Habar n-am ce-i asta.
- Leucoencefalopatie? - Încetează!
Dacă aş şti ce nu e în regulă, ţi-aş spune.
Filmăm!
Toată lumea minte.
Dacă minciuna ar salva viaţa unui pacient, ai face-o?
- Nu. - Asta e o minciună.
Toţi mint, dar fiecare regulă are şi o excepţie.
De fapt, nu e aşa. Tocmai asta înseamnă regula.
"Interior. Terapie Intensivă. Ziua."
"S-a trezit, e viu, dar foarte slăbit."
"Stacy e foarte îngrijorată."
Dacă ar fi fost oricare alt pacient, ce i-ai fi spus să facă?
I-aş fi spus că e alegerea lui.
Nici vorbă. L-ai constrânge să ia alegerea corectă.
- Trebuie să-i laşi să taie piciorul. - E piciorul meu.
E viaţa mea.
Câte bastoane crezi că am pierdut?
Pierdute sau rupte? Probabil ceva mai puţine de 100.
În primul rând, nu a avut baston de la bun început.
De fapt, ni l-am imaginat într-un scaun cu rotile.
Dar un scaun cu rotile nu e cea mai bună idee
din cauza limitărilor evidente.
După aceea, ne-am gândit fugitiv la o cicatrice...
... apoi, la un baston.
Ştiind că va fi un baston şi că-mi doream pe cineva
care să iasă în evidenţă când mergea pe hol,
înălţimea a devenit importantă, aspectul a devenit important.
Adevărul e că se ascunde, fiindcă e infirm.
De la asta a pornit totul.
Ce rost are să strângi o echipă dacă n-ai de gând să-i foloseşti?
Ai trei doctori supracalificaţi care lucrează pentru tine
şi care se plictisesc.
Nu am nevoie de o echipă.
Te consultai cu un îngrijitor.
Hai, trebuie să-ţi meriţi cei cinci dolari.
Cel mai interesant la personajul House mi se pare
răceala sa, apatia sa şi...
... depărtarea faţă de orice fel de legătură.
House, cânţi la o chitară pe care o ai din clasa a noua.
Dintr-a opta.
Locuieşti în acelaşi apartament de 15 ani.
Conduci aceeaşi maşină de 10 ani. Nu-ţi plac schimbările.
Asta era adevărat, dar m-am schimbat.
Eşti concediat.
De ce, fiindcă am ţipat la tine?
E timpul pentru o schimbare.
Ca membri ai audienţei, cunoaştem aceste personaje
şi vedem cum sunt puse în situaţii individuale,
cu excentricităţile lor, iar personalităţile lor răzbat.
Ai intervievat măcar pe cineva?
Testezi o maşină înainte s-o cumperi. Faci sex înainte să te căsătoreşti.
Nu pot angaja o echipă după un interviu de 10 minute.
Dacă nu-mi va plăcea să fac sex cu ei?
Îmi place la nebunie simţul umorului al scenariştilor noştri.
Sunt atât de inteligenţi.
Şi uneori ni se permit unele lucruri... E amuzant.
Fiecare navă are o cameră a motoarelor.
Fiecare restaurant are o bucătărie.
Şi fiecare serial are oameni... despre care nu ştiu ce fac.
- Tu cu ce te ocupi aici? - Mă asigur că trenurile vin la timp.
- Să se respecte fiecare regulă. - Toate regulile se respectă.
Trebuie să fii inventiv pentru ca totul să meargă.
Când am filmat scena de pe mare, cu intervenţia Pazei de Coastă...
Unul dintre oamenii noştri a crezut că trebuie să aducem un elicopter real
deasupra rezervorului din Pacoima, dar acela a fost un proces.
Distrugi magia, Marcy.
Sunt aici mai multe facturi decât am văzut în viaţa mea,
darămite să le verifici pe toate pentru un singur episod.
Scrie "designer de producţie". Asta înseamnă "geniu".
În spatele unor asemenea decoruri se află oameni ca ei.
Care crezi că a fost cea mai mare provocare a ta?
Mayfield cred că a fost cea mai distractivă.
Practic, ai construit o aripă a unui spital.
Da, am creat o întreagă lume. Am făcut exteriorul.
Am făcut interiorul. A fost distractiv.
"'Broken', scena 53."
"Interior. Camera de aşteptare de la Urgenţe. Noaptea."
"Începe cu House care stă singur pe scaun"
"şi priveşte în gol"
"în timp ce ţine jacheta pătată de sânge a lui Freedom Master."
"Se aude o voce: E norocos că mai e viu."
Ţie nu-ţi pasă de nimic, House.
Te transfer la spitalul psihiatric Winslow.
Pe ei îi vei păcăli mai uşor. Mie mi-a ajuns.
Nu o face.
Am nevoie de ajutor.
Toţi ne facem griji că eroul meu, House, are necazuri
şi că va fi internat într-un spital psihiatric.
Şi ar trebui să-i uraţi bun-venit şi lui Greg.
Nu e nevoie să vă spuneţi numele, sunt doar în trecere.
Mi-a plăcut "Broken". Cred că a dat...
... nu doar sezonului, dar tuturor celor şase ani...
... le-a dat o formă, un sens şi un oarecare adevăr.
Da. Un oarecare adevăr.
Nu vreau să frâng vreo inimă.
Putem să mergem afară?
Am construit un întreg spital de nebuni.
El e cel claustrofobic, nu?
Am construit o navă de sclavi.
Pe măsură ce serialul a devenit tot mai popular,
am construit şi noi tot mai mult.
Le-am oferit de muncă câtorva mii de oameni
în cei şapte ani, de când sunt aici.
A făcut foarte mulţi oameni fericiţi.
Şi iată că platourile erau bune.
E ultima dată când Jesse mai poartă ăsta.
Da, e ultima dată când îl port. Priviţi.
- Aici sunt eu când aveam... - Jesse avea 12 ani, iar acum are 19.
Arăţi grozav, Peter.
Nu-i lăsa pe fani să spună că nu-i aşa.
Diferenţa e că eu chiar arăt a doctor.
- Al cui e sângele de fapt? - În mare parte e colorant alimentar.
Şi mai e şi sirop de porumb.
Cât timp crezi că vei lucra pentru House?
Atâta timp cât mă va lăsa.
Toate instrumentele noastre sunt reale, dar, după cum vedeţi, avem o grămadă de...
- Asta a ieşit. - Parcă nu se mai termină.
- Şi tăiaţi. Grozav. Peter, îţi place? - Da.
Îmi va fi dor de operaţii şi de Jeffrey.
- E ultima ta operaţie. - E ultima mea operaţie.
Încetineşte bătăile inimii, ca să nu...
- Curge prea repede. - Ba nu. O putem repara.
A mers.
Omar, după părerea mea, a fost cel mai păţit.
- Cu explozia acelui colon. - De ce?
Fiindcă e un personaj atât de încordat.
Poate încă puţină presiune.
Nu prea multă. Dacă ai ajuns la capăt şi...
Da, hai să batem palma.
Ei bine, te înşeli şi...
Fie ai dreptate şi prietenul tău e...
Am înregistrat într-o zi.
Am ştiut imediat că vom suprascrie dialogul.
Îl vede. Îl vede. Îl vede.
- Sperăm să-i iasă lui Peter. - Îl vede.
Îl vede!
- Poţi folosi ceva din asta? - Probabil unu şi doi.
Poate fi singur pe platou. E lăsat pe dinafară.
Aşa că-l invităm aici cât mai des posibil,
deci se simte ca acasă.
Întotdeauna am fost surprins cât de bine şi cu cât respect
lucraţi voi împreună.
E incredibil.
Fiindcă actorii se urăsc între ei.
Spune replica. Spune replica.
Să fiu sinceră, e plăcut să intru la machiaj
să ştiu că voi fi aranjată, fără ca eu să ridic un deget.
Stau pe scaun, mă relaxez şi o las pe Marianna să-şi facă treaba.
- Sunt grozave. - Vorbeşte despre Charlyne.
- Charlyne e certăreaţa rulotei. - Da.
Acum sunt fetele aici. E foarte calm.
E un mediu foarte calm până sosesc bărbaţii,
iar aceştia vin toţi deodată şi porneşte nebunia.
Mi-ar plăcea să mă pot relaxa, să fac sudoku
şi să fiu liniştit ca Omar, dar nu-mi stă în fire.
Îmi va fi dor de Jesse.
Jesse era mereu dispus să fie chiţibuşar ca şi mine.
- Ştii ce înseamnă chiţibuşar? - Da.
Îmi place să fac chiţibuşuri în rulota pentru machiaj.
Toţi se înţeleg foarte bine. Suntem ca o familie.
La urma urmelor, petrecem mai mult timp cu actorii, echipa
şi cu toţi cei din producţie, decât cu familiile noastre.
Deci e bine că ne înţelegem.
Tu stai pe-aici mult mai mult decât ar fi nevoie.
- Fiindcă sunt tristă şi singură. - Da, asta era.
Mai întâi vom trage scenele cu actorii reali, cu Charlyne sigur.
Apoi vor intra cascadorii.
Trei, doi, unu. Motor.
Efectele sunt pregătite. Începem. Motor.
Nu a fost mare lucru, nu?
Da, nu a fost mare lucru. Ceva banal.
Mi-au mai rămas cinci zile. Doar cinci zile.
Gata cu răsfăţul.
Pentru ca eu să arăt bine, e nevoie de muncă serioasă.
La mine n-ai mare lucru de făcut, în comparaţie cu ceilalţi.
Înjunghiat, împuşcat, electrocutat...
Dr House!
Otrăvit, supradoză, stop cardiac.
Mi-am operat singur piciorul. Am murit pentru o perioadă.
Dumnezeule, îi scade tensiunea.
Uneori, nu supravieţuiesc.
Poate părea o atmosferă relaxată,
dar aceşti băieţi muncesc de la ora 4:00, dimineaţa,
şi au unelte electrice.
- Sunt gata. - "Zboară, House", aşa era?
- Ce înseamnă semnul acela. - Că e timpul pentru interpretare.
Şi... motor.
Fiindcă singura cuşcă pe care o văd eu e chiar acolo.
Ce ne poţi împărtăşi, Gary? Mai sunt trei zile.
O retrospecţiune, amintiri puternice?
Abia aştept cele trei zile aglomerate şi un ultim episod de calitate.
O strângere de mână, o îmbrăţişare, un rămas-bun şi un "succes".
Iată cum controlăm mulţimile.
Pot să citească cuvintele, sau poţi să-i loveşti cu ele.
Vinerea de cinci dolari, oameni buni. Hai şi săriţi cu un dolar!
Ar putea fi ziua ta norocoasă, frăţioare!
Cred că vom face secţiunea asta mai întâi.
Chiar şi înainte ca regizorul să împartă scenele,
echipa e deja afară.
Ce cred prietenii tăi că faci în timpul zilei?
Le spui că lucrezi la altceva?
Ne petrecem mult timp aici şi ne place să ne distrăm.
Da, ne distrăm mult pe platou.
Doamnelor şi domnilor, ultima noastră Vinerea de cinci dolari de la "House".
2.865 de dolari.
Vreau să mulţumesc tuturor pentru participare.
Doamne, ce presiune.
Ron... Ron, Drew, şi Christine!
Da! Vă mulţumesc mult tuturor!
Vă iubesc pe toţi!
House, ca personaj, e ca o ceaşcă de cafea tare.
Din când în când, atacă.
- Eşti Hugh Laurie? - Da.
Interpretezi personajul doctorului Gregory House?
O fac/am făcut-o.
- Eşti englez? - Da, sunt englez.
Sunt cetăţean al Marii Britanii,
supus al Majestăţii Sale, Regina Elisabeta a II-a.
Voiam să ne clarifici câteva lucruri despre acest personaj,
despre personalitatea sa, despre metodele sale.
Mă voi strădui.
Pot să-ţi dau câteva exemple.
Mi-ar plăcea să le aud din gura dvs, da.
Sincer, uneori pare să fie rău.
- La ce te uiţi? - Se pare că la o cretină.
Eşti un cretin.
Chicago are un program grozav, iar tu eşti o tembelă.
- Crezi că asta avut vreun rost? - Păi...
Da. Scuze.
Când i-ai înfipt un termometru pe la spate detectivului Tritter.
În anus.
Iar metodele sale de angajare sunt doar o altă ocazie de a insulta.
Bun. Putem să facem şi cu Moşul secret?
Îmi plăceai mai mult acum 15 secunde, când te temeai pentru slujba ta.
Dacă oamenii consideră că aceste condiţii de lucru sunt intolerabile,
sunt liberi să plece.
Îşi pot trimite preavizul şi, ocazional, unii chiar o fac.
Nu am dat greş. Tu m-ai concediat. În repetate rânduri.
Dar dacă pleci acum, după ce te-am reangajat,
înseamnă că renunţi.
Îmi place lumea din "House."
Poate trece de la un comic general la o satiră furioasă,
la o tragedie agonizantă, la un film horror,
în doar câteva secunde.
Mă aude cineva?
"Interior. Groapa. Noaptea"
"Cuddy, cu un kit de amputare mobil lângă ea,"
"vorbeşte cu Hanna cea intransigentă."
"Angiocateterul ei a fost scos."
"Hanna: Nu, dr House mi-a promis."
"Cuddy: Dacă ar fi existat altă cale..."
Nu mă doare acum. Pot aştepta.
Era un spaţiu foarte îngust.
Platoul de filmare avea cam 45 cm.
Deci cine era acolo trebuia să se târască pe burtă.
Trebuia să interpreteze într-un asemenea spaţiu.
Nu era făcut mai mare pentru cameră.
Am ţinut neapărat să fim în mintea lui Hugh.
Acest spaţiu restrâns... e uimitor.
Cameramanul asistent a făcut mari eforturi pentru a focaliza.
În unele momente am lucrat cu o focalizare de 1,2 cm.
Dacă respirai cu camera, se modifica imaginea.
Am luat acea cameră şi am pus-o unde nu mai fusese niciodată.
Ce am filmat...
Da, am fost obligaţi să gândim neconvenţional.
Şi eu eram neobişnuit de emoţionat când am filmat,
deoarece scena în sine îţi taie respiraţia,
iar personajele m-au răvăşit în acea scenă.
Întotdeauna am crezut că dacă fac ce trebuie,
că dacă-i tratez bine pe oameni,
atunci, lucruri bune mi se vor întâmpla şi mie.
Crezi că aşa stau lucrurile?
Aşa credeam. Acum nu mai ştiu.
Îmi place evoluţia serialului,
dar mă interesează mai ales care e treaba cu acest om.
Vreau să o cunosc mai bine pe Lisa Cuddy.
Vreau să ştiu cine sunt aceşti oameni,
şi vreau să ştiu cum sunt în situaţii din afara mediului lor familiar.
- Ce e? - Nu e un cheag.
E o embolie grăsoasă de la amputare.
Şi ce putem face?
Fă ceva! Te rog, fă ceva! Haide, te rog, fă ceva!
- Nu a fost vina ta. - Tocmai asta e ideea!
Am făcut totul ca la carte, iar ea a murit oricum.
De ce naiba crezi că asta m-ar face să mă simt mai bine?
Crezi că pot să mă repar?
Nu ştiu.
Fiindcă sunt cea mai dereglată persoană din lume.
Ştiu.
Te iubesc.
Cred că asta e provocarea continuă
de a încerca să iubeşti pe cineva ca House.
Poate nu credeţi că merită să fie iubit. Eu cred că merită.
Eu îl iubesc şi cred că merită să fie iubit.
Caută o metodă de a rezolva neînţelegerile dintre noi.
Există deja un mecanism pentru asta.
Râzi... Încetează.
Am considerat mereu că relaţia dintre Cuddy şi House are substraturi.
Cred că în episodul pilot e clar că a fost ceva între ei.
E ora 17:00. Plec acasă.
- La ce? - Frumos.
A încerca să convingi un nebun să nu facă nebunii
e o nebunie în sine.
Nu puteţi opri iubirea noastră!
E distractiv să-i vezi cum fac eforturi.
Să-i vezi cum fac eforturi să nu fie împreună,
sau să fie împreună, sau să se gândească la asta.
De fapt, dacă ar fi împreună, n-ar mai fi atât de distractiv.
Oamenii care se apropie de tine sunt răniţi. Asta e realitatea.
M-am culcat cu Cuddy.
E fantastic. Cum ai de gând să distrugi totul?
Mă simt rănit.
Nu a fost explorată prea mult timp, dar pentru mine a fost mereu acolo.
Ai intrat cu maşina în casa fostei tale iubite,
iar apoi ai părăsit ţara pentru trei luni.
- Regreţi ce-ai făcut? - Da.
Trebuie să ne arăţi că ai remuşcări.
Aşa funcţionează sistemul nostru? Eliberaţi cei mai buni actori?
Fiecare are o experienţă foarte specifică şi personală cu House.
Trage-mă de panglică, dacă înţelegi unde bat.
- Nu la asta m-am referit. - House.
"'House's Head'. Scena 54."
"Interiorul autobuzului. Noaptea."
"În mintea lui House. Femeia în negru: House?"
"Femeia în negru e din nou acolo,"
"dar pantalonii ei negri sunt acum albaştri,"
"cămaşa şi jacheta neagră sunt acum crem,"
"iar eşarfa ei neagră e acum roşie."
- De ce eşti aici? - Trebuie să existe un motiv?
- Ai să-mi spui ceva. - Da. Cine sunt eu?
- De ce mă pui să ghicesc? - Fiindcă nu ştii răspunsul.
Din ce e făcut colierul meu?
Ştii indiciile.
Cine sunt eu?
Amber.
Pe de o parte, am avut un autobuz real, dar când am trecut la halucinaţii,
totul a devenit suprareal.
Iar la sfârşit, brusc, devine real.
Scoatem cleştii de siguranţă!
Toată producţia a trebuit să fie coordonată.
Am repetat această cascadorie în întregime,
cu răsturnarea acestui mecanism.
Şi după ce am eliminat toate variabilele
şi am ştiut unde vor ateriza oamenii
şi cât de bine vor trebui să fie asiguraţi,
eu am pus toate elementele la un loc, apoi i-am răsturnat pe toţi.
În ultima secvenţă cu Amber, am avut un fundal filmat anterior.
Am adăugat un camion de gunoi digital pe fundal.
În plus, cei de la efecte speciale
au aruncat sticlă din cauciuc pe fereastră.
Prin folosirea modelelor fizice şi a lucrurilor create complet pe computer,
el a reuşit să creeze acea lume.
Au zburat multe bucăţi în toate părţile.
A existat acel moment în care Amber...
E momentul impactului când autobuzul a fost lovit,
iar corpul ei e propulsat înainte.
Mi s-a părut extraordinar.
Bine că mi-am adus bastonul cu topor.
Eu sunt David Shore şi am creat 177 de episoade.
Robert Sean Leonard. joc rolul lui Wilson,
şi au trecut 177 de episoade.
Hugh Laurie. House. 177 de episoade.
Omar Epps, Foreman, de la episodul pilot.
265 de episoade?
- Cred că sunt 98. - 21 de episoade.
Am deschis episodul final cu faţa lui House,
inconştient pe podea.
Şi după ce terminăm acest episod, încheiem şi serialul.
Ştiu că păream morocănos atunci.
Încercam să-mi ţin firea,
fiindcă a fost un moment foarte emoţional.
Am ajuns la sfârşit.
Undeva în centrul Los Angeles-ului.
Habar n-am unde mă aflu.
Acestea sunt ultimele zile.
Acest serial are o multitudine de straturi.
E sunetul, e interpretarea, e regia. E scenariul, e distribuţia.
E garderoba. E machiajul.
Sunt efectele speciale. Atât de multe componente diferite
unite pentru o temă comună, în fiecare cadru al serialului.
Port pantaloni cu câini desenaţi fiindcă sunt bolnav, am gripă.
Am sosit aici la 18:30, când a fost rândul meu.
Cred că vom filma până la 4:30 dimineaţa.
Trebuie să lucrez cu Omar,
iar stilul lui de actorie mă adoarme mereu.
Mergem la luptă!
Departamentul nostru e conectat cu publicul.
Facem atâtea pregătiri şi atâta documentaţie...
- Lucrăm contra cronometru. - E foarte distractiv.
12 departamente diferite, pregătite să înceapă la timp,
cu fiecare piesă de echipament.
Sunt ca puşcaşii marini. Sunt primii care sosesc.
Deci vă place când noi terminăm devreme.
Da.
Asta ne dorim.
Dacă vrei să-i cunoşti bine pe oameni,
ar trebui să-i vezi la ora 5:00 dimineaţa.
Fie îţi vor plăcea mai mult, fie mai puţin.
În cazul acestor oameni, e cu siguranţă mai mult.
Tăiaţi!
Vreau doar să spun înainte de ultimul episod pe care-l vom face
că niciunul dintre noi n-a avut ocazia
de a-i privi pe ceilalţi în ochi şi a le spune,
"Aţi făcut un lucru incredibil."
Că un platoul de filmare a fost desenat luni,
a fost construit marţi, iar miercuri am jucat pe el.
E absolut incredibil.
Serialul ne aparţine nouă, tuturor, şi eu sunt foarte mândru de asta.
Trei, doi, unu!
Aici se încheie totul. Închin pentru ultima zi.
Opt ani şi 177 de episoade.
Înseamnă aproape 5 milioane de ore cumulate de la toţi oamenii
sau, dacă preferaţi aşa, 566,6 ani.
6.556 km de film.
A mai rămas doar un kilometru.
Filmăm!
Motor.
Probabil e din cauză că eu cred
că Foreman cedează mereu la rugăminţile emoţionale.
E bine. Am terminat, oameni buni!
Dl Hugh Laurie!
Toţi sunt foarte politicoşi cu mine,
fiindcă m-am urcat în avion pentru ultima noastră călătorie.
Aveam de ales între asta şi nouă ore într-o dubă,
şi m-am gândit că, dacă cineva merită asta, ei sunt aceia.
Acesta e semnul internaţional al cuiva care zboară cu elicopterul.
Sunt atât de mândru de mine, că am uitat ce urmează.
Le spui că nu-şi pierd frumuseţea lor băieţească.
Eu... bine.
Starea soţului tău continuă să se înrăutăţească.
Îmi cer scuze.
Mi-ai făcut semn din cap să-mi spun replica?
Nu pot să tolerez asta.
Pot să-o spun din nou? Îmi pare tare rău.
- Încă o dată, haide. - Din nou.
- Eşti atât de drăguţă. - Îmi cer scuze. Tăiaţi.
- Am început în această încăpere... - 13 iulie.
13 iulie 2004.
Prima noastră ţinută pentru serialul "House".
- Arăt exact ca fiul meu. - Nu-i aşa?
N-ar trebui să te grăbeşti să confirmi, Cathy.
- O să strici totul. - Prima noastră vestimentaţie.
Iar asta e ultima noastră vestimentaţie pentru "House".
Spune totul.
Ira Hurvitz... I-am pomenit numele de multe ori.
De fapt, l-am văzut şi dormind.
O să aleg trei la întâmplare.
Iar ceilalţi n-au decât să-şi bage unghia-n gât.
Aş vrea să-i mulţumesc coordonatorului de scenarii, Ira Hurvitz.
La acest serial lucrează foarte mulţi oameni buni.
Eu trebuie să fiu atent la continuitate,
deoarece nu filmăm cronologic şi nu trebuie să omitem niciun detaliu.
Mă bazez complet pe cei de la machiaj şi pe stilişti.
- Mă îndoiesc. - Cu plăcere.
Unde erai în dimineaţa asta când m-am trezit?
Mă pregătesc pentru marea petrecere de încheiere a serialului "House".
Chiar aşa, e o petrecere mare de încheiere.
Desigur, avem o asemenea petrecere la sfârşitul fiecărui sezon,
dar acesta e sfârşitul serialului, al celor opt ani.
Aproape o mie de oameni care au lucrat la acest serial.
Sunt multe poveşti de spus, multe lacrimi de vărsat,
multe cântece de cântat.
Acela, apropo, nu e un Martini de recuzită.
- Tocmai ai luat o pastilă? - Nu.
L-am privit de la început.
Mulţi oameni mi-au spus asta, şi eu însămi am avut experienţa
în care purtam o pălărie sau un tricou cu "House",
şi am fost abordată de oameni care m-au întrebat dacă muncesc la "House".
Şi Jamie profită de asta.
Nu spun că profit de asta. Vă rog, nu daţi asta pe postul naţional.
Vreau să-i mulţumesc lui "House" fiindcă m-a primit
şi fiindcă m-a inspirat să iau una din cele mai mari decizii
din viaţa mea.
Că vreau să continui Medicina şi să devin doctor.
Rita din Battle Creek, Michigan,
vrea să ştie de ce milioane de oameni din întreaga lume
iubesc personajul lui Gregory House.
Cred că ochii tăi albaştri sunt de vină. Cred că asta e.
Cam asta spuneam şi eu, dar în mai puţine cuvinte.
Dr House, dacă vrei să salvezi acest pacient, ai nevoie de asta.
CARTEA CU REGULI
Ia chestia asta din faţa mea!
- Mă poţi ajuta? - Să vedem.
Organele genitale par sănătoase.
Dar eşti femeie, nu-i aşa?
Găzduiesc Premiile Emmy.
Ce realizare pe capul tău.
Dle Laurie, am plăcerea să vă înmânez Premiul Golden Camera.
Toţi artiştii trebuie să călătorească mult.
Dar niciunul din ei nu vorbeşte cu mine fiindcă sunt un ticălos.
M-a făcut să mă gândesc. M-a făcut să râd mult.
M-a făcut să plâng.
- Mulţumesc, "House". - Mulţumesc pentru 8 sezoane minunate.
- Mulţumesc. - Mulţumesc.
Ştiu că nu-l voi uita niciodată.
"L-am lăsat pe Holmes în faţa focului mocnit."
"Şi până târziu în noapte,"
"am auzit tânguirile încete şi melancolice ale viorii sale."
"Şi am ştiu că încă reflectă"
"la ciudatul mister pe care îşi propusese să-l descifreze."
Sună la Radiologie. Vreau să văd muzica.
Am dreptate când spun asta?
Conan Doyle s-a inspirat la Sherlock Holmes dintr-un doctor.
Nu vreau să spun că tu te-ai inspirat la House dintr-un doctor...
- Dar similitudinile sunt... - Da, destul de inspirate.
Există paralele şi, datorită acelor paralele,
lumea a interpretat,
dar n-am intenţionat niciodată să fie un Holmes modern,
un doctor care practic nu e interesat să salveze vieţi,
ci e interesat de puzzle.
În arta puzzle-urilor, mai există implicaţia
că persoana care se pricepe la dezlegarea acestora
trebuie să fie mai puţin înţelegătoare, mai puţin emoţională.
Ce căutai în Middletown?
Ştii ce e mai interesant decât ce făceam eu?
Motivul pentru care eşti atât de obsedat să afli ce făceam.
House şi Wilson... Holmes şi Watson... Numele sunt un tribut evident.
Robert are ceva din Watson. Are un fel de aură.
Îmi place relaţia dintre House şi Wilson,
fiindcă există un respect reciproc şi sinceritate...
Întotdeauna am avut senzaţia că Hugh are o sclipire în ochi
pe care o vezi doar când vorbeşte cu Wilson.
Voi ce aţi face în locul nostru?
Ştiţi că serialul s-a terminat. Nu veţi mai folosi aceste platouri.
Iar mâine, la ora 9:00, dimineaţa, vor veni bărbaţi mari cu drujbe.
Evident, putem face un singur lucru.
A fost o noapte distractivă, totuşi.
E foarte ciudat, nu?
Opt ani am tot mers pe aici... Asta e foarte satisfăcător.
- Ce naiba? - Nu ştiam că poţi face asta.
Te provoc să tragi în piciorul tău.
Nu o voi face, fiindcă am făcut-o o dată şi doare.
- Eu o să trag în piciorul meu. - N-ai decât.
Ciudat, chiar ustură puţin.
Da, o să simţi asta.
N-am vrut să te avertizez fiindcă-mi place să te văd suferind.
Aşa că n-am insistat, dar doare.
E penibil câte sunt pregătit să fac pentru a distra publicul.
- Să-i punem capăt? - Da, să încheiem.
Încheiem acum.
Evident, serialul nu există fără fani
şi, mai important, acest serial nu are sens fără fani.
Acesta este locul exact în care mi-am consumat emoţiile
înainte de prima mea audiţie pentru rolul lui House, în 2004.
De atunci, a fost o călătorie incredibilă,
o parte memorabilă a vieţii mele.
O parte memorabilă pentru mulţi oameni...
Aceşti oameni.
Traducerea şi adaptarea: Nahrmer
SFÂRŞIT