Anterior în "The Firm"...
E Joey Morolto Jr.
Nu ştiam că bătrânul are un copil.
Avea 15 ani când tatăl său a intrat în puşcărie.
Juniorul a făcut 25 de ani săptămâna asta.
Drept cadou, l-au pus la conducerea familiei.
Sunt sigur că se gândeşte la altele decât la mine.
Am un plan cu Mitch McDeere,
şi când e gata, veţi şti.
Şi el la fel.
Mi-am sunat părinţii, aş vrea să-i văd.
Nu credeam că vom ajunge aici, Abby.
Plec, dar nu te părăsesc.
Bună, mama.
Am văzut ştirile.
Ştiu ce s-a întâmplat cu Noble Insurance.
Conspiraţia, crimele, tortura.
Eşti pe fugă..
Ţi-a luat atâţia ani, să fugi în sfârşit acasă.
Cum merge căsnicia, Abby?
Sunteţi sigură?
Dr. Wilson trebuia să comande reţeta aseară.
Ok, mulţumesc.
Bună.
Abbs, începusem să mă îngrijorez.
Da...
Suntem bine.
Ai primit mesajul?
Da, pare că a fost o noapte interesantă.
- Ce face tatăl tău? - E bine.
Pare îmbătrânit.
Au trecut 11 ani, ştii.
A fost mai greu decât am crezut.
- Ce face Claire? - L-a îndrăgit.
Şi el e îndrăgostit de ea.
Se uită la film împreună, în dimineaţa asta.
Şi eu...
Credeam că mama e pregătită să ne împăcăm,
dar dacă vreau eu, nu înseamnă că vrea şi ea.
Da, vroiam să-ţi spun asta.
Fă ce trebuie, ok?
Dar important este...
...că ce s-a întâmplat s-a terminat.
Mitch, mereu va fi altceva.
Altă conspiraţie...
Forţez prea mult lucrurile, ştiu.
Ştiu că îţi trebuie timp, doar că...
Vreau să fim bine din nou.
Stai liniştit, mă ocup de asta!
Ce e şefule?
Ia-l pe Sal, şi veniţi aici.
- Noi trei mergem în DC. - De ce, ce s-a întâmplat?
V-am spus, când voi fi pregătit,
ne ocupăm de Mitch McDeere.
E timpul.
Subtitrarea: killmester
Porţi aceleaşi haine ca ieri,
deci nu ai fost acasă.
Deci ori începi un proces,
ori biroul a fost jefuit.
Caz nou, client important.
- Henry Kettle? - Henry Kettle, scriitor.
Nu e un caz mare.
E un caz imens, caz de presă.
Nick Kinross l-a trimis.
Faptele sunt destul de interesante.
Stai, m-ai pierdut.
Credeam că am terminat cu Kinross and Clark.
Cazurile de presă aduc clienţi Ray.
Nu e vorba de afacere,
vrei să-ţi ţii mintea ocupată
cât timp nevasta şi copilul tău sunt în Kentucky.
Nick e avocatul lui Henry de 15 ani...
drepturi de autor, editură...
E o acuzaţie de crimă.
Da, de aceea mi l-a trimis mie.
Lucra cu un mare avocat din New York.
Dar Nick nu are încredere în el.
Mitch, nu trebuie să faci asta acum.
Nu cât e Abby plecată.
Hai omule.
Tammy e plecată, să rezolve cu divorţul în Tennessee.
Suntem doar noi doi, hai să luăm o pauză.
Am nevoie să lucrez, Ray.
Nu mă simt bine, nu ştiu ce am.
Ştiu.. doar asta să fac.
Mă duc acasă să mă schimb.
E un martor care l-a văzut pe Henry la locul crimei.
Verifică-l,
vezi dacă găseşti ceva să ne ajute.
Dr. Wilson?
- Bună. - Bună.
Deci tu eşti fata lui Maxine Sutherland.
Da.
Eu şi fata mea Claire, am venit în vizită din DC.
Ştii, trebuie să o spun,
O ştiu pe Maxine de mult timp...
şi nu mi-a povestit multe despre tine.
Serios?
Ştii cum e.
Poate că unele relaţii sunt deasupra terapiei.
Nu sunt terapeutul mamei tale.
Îi scriu reţete ocazional,
dar suntem colegi.
- Colegi? - Ştii centrul cultural?
Conduce programul copiilor.
O ajut, consiliez copii defavorizaţi.
Voluntariat...
Nu seamănă cu mama pe care o ştiu eu.
Bănuiesc că nu v-aţi văzut de ceva vreme.
De fapt, nu am venit să vorbesc despre ea.
După cum i-am spus recepţionerei,
vreau să-mi reînnoiţi o reţetă
şi mama mi-a spus că m-aţi putea ajuta.
Înţeleg.
Recepţionera spunea că o puteţi comanda prin telefon.
Da, nu ar fi trebuit.
Îmi pare rău,
eu nu scriu reţete
fără să văd pacientul înainte.
Am timp acum dacă eşti liberă.
Cred că aş putea.
Bun, îi anunţ pe cei de afară.
Bine.
Am aranjat.
De fapt, mi-am amintit,
că trebuie să-mi iau fiica de undeva.
Poate altădată.
Sigur.
Azi este prima zi,
în procesul singuraticului scriitor Henry Kettle,
un bărbat foarte rar văzut în public.
De fapt, acesta este faimos mai mult pentru viaţa sa secretoasă,
decât pentru scrierile sale recente.
Kettle e acuzat că şi-a omorât cu brutalitate sora, Margaret.
Din păcate, au fost zvonuri în ultima vreme despre Henry Kettle...
Unii spun că excentricul geniu, ar fi nebun cu acte.
Nu sunt nebun.
Nu mă cunoşti, Henry.
Dar Nick Kinross m-a trimis aici
pentru că am experienţă în astfel de cazuri.
Sunt pregătit pentru proces, dar...
trebuie să cer curţii un examen psihologic.
Crezi sincer că sunt nebun?
Nu ştiu ce să cred.
Trăieşti singur, nu ai prieteni.
Nici măcar nu conduci o maşină...
Am avut o viziune că muream în accident de maşină.
Nu vorbeşti la telefon
să nu te asculte cineva.
Ai spus unui reporter că nu mănânci carne
pentru că te-a rugat asta, o vacă.
A fost cu ani în urmă,
şi eram foarte drogat.
Nu e comic.
Ştiu.
Uite, e adevărat, sunt...
...foarte suspicios, paranoic, militant vegetarian,
dar mi-am iubit sora.
Cred, dar ei au probe.
Un martor te-a auzit
cum te certai cu Margaret în apartamentul ei.
Te-a văzut ieşind pe uşă
cu o zgârietură pe faţă,
şi ea a fot găsită strangulată câteva minute mai târziu.
Era în viaţă când am plecat.
Nu aş fi rănit-o.
Dacă cred că eşti instabil...
sunt obligat de lege să cer o examinare.
Atunci fă-o!
Uite, ştiu cine sunt,
şi nu spun că nu-mi trebuie un psiholog.
Dar sunt aici.
Chiar aici.
Şi sunt nevinovat.
L-am întâlnit pe Henry acum 15 ani.
Eram un tânăr agent literar,
el era un absolvent la engleza
aflat la prima sa carte.
Vă referiţi la "Cea mai nefericită generaţie"?
Da.
A fost apreciată drept
probabil cea mai bună ficţiune
a ultimilor 50 de ani.
20 milioane de copii, în toată lumea.
Înţeleg.
Câţi ani avea d-nul Kettle când a scris-o?
25.
Henry a fost vedeta peste noapte.
Cu un minut în urmă lua lecţii,
un minut mai târziu, el dădea lecţii altora.
Cum a făcut faţă atenţiei sporite?
Henry ura publicitatea.
I-a respins pe toţi,
în afară de sora lui mai mică Margaret, şi de mine.
A devenit... ştiu că nu-i place cuvântul...
un pustnic.
Şi cum a rămas cu scrisul?
Nu a mai scris nimic.
Ani de zile l-am implorat să se întoarcă la muncă.
Dar, nimic.
Şi apoi, s-a întâmplat în sfârşit.
Ce?
Acum câteva luni, Henry mi-a spus
că lucrează la un nou roman.
Normal, am fost încântat.
Dar el a refuzat să mi-l arate
A spus de ce?
Da, îl scria pentru el.
Fără cititori, fără opinie publică.
Doar muncă.
Am înţeles.
Dar nu am putut accepta.
Deci, am contactat-o pe Margaret.
Sora acuzatului?
Da, ea avea grijă de Henry.
Am sunat-o.
I-am spus că lumea merită să citească noua carte a lui Henry.
V-a ajutat?
Da, în cele din urmă.
A luat-o când Henry era plecat.
Mi-a adus-o la hotel.
Când Henry şi-a dat seama, m-a sunat.
Cum a reacţionat?
Era furios.
Vroia să stea ascuns.
Ideea de a fi iar în atenţia publică, glorificat...
Era coşmarul său.
Când a închis,
am înţeles că se duce după ea.
Şi ce aţi făcut?
Am luat un taxi de la hotel la apartamentul lui Margaret.
Dar Henry fusese deja acolo, şi plecase.
- Obiecţie. - Se susţine.
D-le Miller, spuneţi-ne doar ce aţi văzut.
Uşa era descuiată. Am bătut.
Când am intrat, am văzut-o pe podea.
Mi-am dat seama că e moartă.
Mulţumesc.
Nu mai am întrebări.
Henry şi-a iubit sora, nu-i aşa?
- Obiecţie. - Reformulez.
L-aţi văzut vreodată pe Henry să fie violent cu Margaret?
Nu.
De fapt, era chiar invers nu e aşa?
Henry o susţinea pe Margaret financiar.
I-a cumpărat un apartament, îi plătea ipoteca...
Da.
Margaret era o femeie cu probleme, nu?
Foarte timidă, se supăra repede...
Obiecţie!
Istoricul psihiatric al victimei este irelevant.
A fost la doctor fiindcă a dus-o Henry...
Ce vrei să spun, că sunt surprins?
Sunt mai mult decât surprins.
E nebun, dar nu am crezut niciodată că o va omorî.
Nu sunt nebun!
D-le Kettle, nu voi mai tolera astfel de ieşiri.
Nu sunt nebun!
- Henry... - Nu! Spune-le!
D-le Kettle!
Stai jos, d-le!
Sau te scot din sală!
Henry, el e fratele meu Ray.
Este detectiv particular.
Caută prin vecinii lui Margaret,
martorul care te-a văzut la locul crimei.
- Mă bucur. - Mi-a plăcut cartea.
- Urmează examinarea medicală? - Da.
Nu pot să aud aşa ceva.
Nu vreau să fiu în sală pentru aşa ceva.
Henry, trebuie să te concentrezi.
Nu trebuie să mai ai astfel de ieşiri.
Juriul nu trebuie să te vadă instabil.
- Nu! - Da!
Nu poţi absenta fără aprobare.
Atunci fă-mi rost de aprobare!
Tu ai putea sta acolo, dacă ar fi fost vorba de soţia ta?
De cineva drag? Nu merg.
Vrei să fac eu asta, avocat?
D-na judecător, ştiu că e neobişnuit,
dar e foarte emotiv.
Atunci dă-i un şerveţel.
Mulţi acuzaţi sunt supăraţi
când aud detaliile crimelor săvârşite.
Spui că e vinovat?
E mai mult decât supărat,
şi nu şi-a ucis sora,
deci ideea de a asculta detaliile sângeroase
este destul să-l împingă peste limită.
- Te rog... - Asta e un argument legal, Helen?
Nu îmi trebuie un argument legal să spun "rahat" când aud aşa ceva.
D-na judecător, acuzatul are dreptul
să confrunte mărturiile împotriva lui,
dar nici o lege nu îl obligă să fie prezent.
Dar drepturile victimei?
Dar drepturile noastre
de a-i forţa ucigaşul să se înfrunte cu ce a făcut?
Asta da "rahat".
Dacă clientului tău nu-i convine, juriul trebuie să vadă asta.
De ce, ca să presupună că e vinovat?
Asta e speculaţie.
Speculaţie în ambele sensuri, d-le avocat.
Dacă îl chem la bară,
juriul va specula despre supărarea lui;
dacă nu-l chem vor specula pe seama lipsei lui.
Îi puteţi instrui să nu tragă nici o concluzie.
Se respinge, nu risc o anulare la apel.
- Obiecţie. - Am decis, d-le avocat.
Spune-i clientului tău, să se înţepenească bine.
Stă în sală.
Mă întorceam mai bine când se termină filmul.
Mai durează un minut, două.
Tu şi taică-tu.
Vă plăceau filmele vechi.
Deci l-ai văzut pe Dr. Wilson dimineaţă.
Ce coincidenţă.
S-a dus secretul doctor-pacient.
Ben nu ar spune ceva.
Pauline Evans te-a văzut intrând în biroul său.
Sunt curioasă cum l-ai găsit.
Mi-a scris o reţetă.
Sticluţele din dulăpiorul meu medical.
Nu ai umblat acolo?
Poate ai căutat ceva să te liniştească?
Bineînţeles că nu.
Doar ai spus că totul e bine.
Am terminat.
La fel si popcorn-ul.
Toată lumea se poartă frumos?
Ce să mai facem?
Să te întinzi ca un covor... Specialitatea ta.
Te-am auzit vorbind de centrul cultural.
Poate că Abby şi Claire ar fi interesate
să te ajute cu dansul de mâine seară.
Dans, unde?
Harold, serios.
Au venit să se relaxeze, nu să muncească.
Îmi place munca!
Tata lucrează mereu.
Dar dacă bunica nu vrea ajutor...
e nepoliticos să insişti.
Ba nu este. Aici suntem în sud.
Vezi tu Claire,
bunica ta conduce programul pentru copii
la Danesboro Community Center.
Şi mâine seară,
organizează un bal pentru copii defavorizaţi.
Mamă... tu ce crezi?
Cred că copiii defavorizaţi au nevoie de laptopuri, nu de un cadril.
Fundaţia noastră oferă suport educaţional.
dar, a învăţa să te comporţi în societate e important deasemeni.
Hai să mergem, mama!
O să te ajute să te simţi mai bine.
Ce vrei să spui? Mă simt bine.
Să zaci ca un covor. Cred că e genetic.
Bine, să o ajutăm pe bunica.
Cauza principală a morţii a fost strangularea.
Că examinator medical, Dr. Schneider,
cum aţi ajuns la această concluzie?
În asemenea cazuri,
căutam deteriorări ale ţesuturilor gâtului prin apăsare.
La Margaret, nu a trebuit să căutăm mult.
Puteţi vedea vânătăile.
Urmele degetelor de la mâna dreaptă
de-a lungul gâtului,
şi degetul mare pe partea opusă.
Şi ce vă spun aceste vânătăi?
Îmi spun că ucigaşul a folosit o forţă neobişnuită.
Fapt confirmat la autopsie.
Victima a suferit distrugeri masive ale ţesutului moale,
şi multiple fracturi ale osului hioid.
E ceva neobişnuit?
Da, după părerea mea de medic,
nu a fost o simplă asfisiere.
Sunt dovezi ale furiei.
Cine a vrut să o vadă moartă,
s-a asigurat că şi-a îndeplinit obiectivul.
Mulţumesc, d-na doctor. Nu mai am întrebări.
Scrie ceva. Distrageţi atenţia.
D-na doctor, urmele de vânătăi arătate
se potrivesc cu mâna dreaptă a ucigaşului, corect?
Da.
Ştiaţi că clientul meu e stângaci?
Nu e un impediment.
Aţi spus că ucigaşul o vroia moartă.
După mine, pentru asta şi-ar fi folosit mâna cea mai bună.
Aparenţele înşeală.
În multe cazuri ucigaşul foloseşte ambele mâini...
una peste alta.
De fapt, sunt semne că aşa s-a întâmplat şi aici.
Semne... Cu alte cuvinte, bănuiţi.
Nu.
Victima avea zgârieturi pe partea dreaptă a gâtului.
Cred că au fost făcute de unghiile criminalului.
Forma îndoită a...
Bănuiţi din nou.
Nu e chiar ştiinţific.
Spuneţi-mi, d-na doctor.
Aţi găsit celule din pielea clientului meu, pe gâtul victimei?
- Nu. - Nu...
Deci...
Nu mai am întrebări, cer o întrerupere.
Se face târziu.
Reluăm mâine dimineaţă.
Spune-mi ce s-a întâmplat, Henry.
Pentru că eu cred că ştiu.
Ţi-am spus, nu am putut suporta.
E bine, doar m-am zgâriat.
Nu mai puteam asculta.
Trebuia să simt altceva, orice...
Mi-ai cerut să verific martorul ocular?
Ia uite.
Poate să meargă, Ray.
Putem obţine îndoiala rezonabilă.
D-le McKenzie, o ştiaţi pe Margaret Kettle?
Da, a cumpărat un apartament la noi în bloc, acum doi ani.
Eu cu soţia locuim la acelaşi etaj.
Am fost prieteni buni.
- Aţi văzut-o în ziua când a fost ucisă? - Nu.
Spuneţi-ne ce aţi văzut.
Am venit acasă de la muncă,
şi am luat liftul până la etajul 4 ca de obicei.
Atunci l-am văzut pe acuzat.
D-le Kettle, sunteţi sigur?
Da, urca pe scări când am coborât din lift.
Gâfâia, era furios...
Obiecţie.
Martorul nu poate şti ce gândea clientul meu.
- Se susţine. - Continuaţi d-le.
L-am salutat dar m-a ignorat.
S-a dus la apartamentul lui Margaret şi a început să lovească în uşă.
M-am îngrijorat, dar ştiam că Henry era fratele ei, deci...
- V-aţi dus acasă? - Da.
După câteva minute am auzit ţipete.
În mod sigur se certau.
Am ieşit în hol. Vroiam să bat la uşă.
- Aţi făcut-o? - Nu am apucat.
Mergeam spre uşa ei când Henry...
a ieşit brusc.
A aruncat o privire...
nu ştiu cum să descriu altfel... furioasă.
Avea o zgârietură pe faţă.
- Sângera. - Ce aţi făcut?
Nimic.
Henry a coborât scările,
eu m-am dus la uşa lui Margaret, dar nu a răspuns.
Mulţumesc. Nu mai am întrebări.
Ai spus că tu şi Margaret aţi fost prieteni.
Da.
Îţi mai dau o şansă să le spui tu, Paul.
Adevărul este...
că tu şi Margaret aveaţi o relaţie.
Obiecţie! Pe ce bază?
Stabilesc acum.
La ce te uiţi?
Soţia ta...
- Nu ştie, ea... - Se respinge.
Martorul va răspunde.
Acesta e pandantivul pe care Margaret îl purta când a murit.
Tu l-ai cumpărat pentru ea, nu?
Aceasta e o chitanţă a cardului tău,
folosit să cumperi pandantivul, cu 2 zile înainte de a fi ucisă.
Le cumperi tuturor prietenilor pandantive cu diamante?
Îmi pare rău.
Şi acesta e biletul pe care i l-ai dictat
la telefon vânzătorului de la magazin.
E foarte scurt, spune: "Curând... cu dragoste Paul"
- Ai spus asta, nu? - Da.
Ce ai vrut să spui, "curând"?
Ia-i spus lui Margaret că îţi vei părăsi soţia,
dar nu ai făcut-o, nu?
Ai vrut să mai câştigi timp deci i-ai cumpărat lui Margaret un cadou.
- Obiecţie! - Se respinge.
Ce s-a întâmplat? Te-a ameninţat?
A ameninţat că se va duce să-i spună soţiei tale adevărul?
- Nu... - Deci ai omorât-o.
Nu am omorât-o!
Dacă ar fi fost aşa supărată pe mine,
de ce purta pandantivul?
Uite... Am iubit-o.
Am scris "Curând..." pentru că chiar credeam asta.
Vroiam să fim împreună.
Bunico, uite ce bine arată!
Superb, dragă.
Regina, ajut-o să le aranjeze.
Tot fără sunet?
Nu, vânzătorul crede că s-a ars o siguranţă la amplificator.
O va înlocui,
dar trebuie să-l duci la magazin.
Îţi dau un ajutor.
- Ben! - Maxine!
Totul arată grozav.
Şi...
văd că ţi-ai luat ajutoare excelente.
- Cum a fost şedinţa? - Mamă!
Calmează-te, Abby, nu vorbeam despre tine.
Centrul ne-a dat un spaţiu pentru un birou sus,
şi Ben îşi donează timpul de 2 ori pe săptămână
să consilieze copiii.
A mers bine, cred că-i putem ajuta.
Minunat.
Poate ne ajuţi şi pe noi.
Abby trebuie să ducă amplificatorul ăsta,
şi i-ar trebui un bărbat cu bicepşi buni.
Orice pentru tine, Maxine.
Mamă, nu trebuie să-l deranjăm pe dr. Wilson.
Sunt sigură că are multă treabă.
- De fapt, nu am. - Nu, serios,
mama se teme de orice i-ar putea rupe o unghie.
Abby, bunul domn şi-a oferit ajutorul.
Fii politicoasă.
Dealtfel, dr. Wilson a spus că mă ajută pe mine.
Iar eu accept.
D-ra Figgus...
Cu riscul de a fi optimistă, statul se opreşte?
Nu, d-na judecător.
Îl chemăm pe Robert Frane.
D-na judecător, d-nul Frane nu e pe lista martorilor.
Pentru că nu ştiam de el.
Ne-a contactat azi dimineaţă.
Nu-ţi face griji d-nule avocat,
vei avea timp, înainte de întrebări, dacă ai nevoie.
Robert Frane, sunt senior vice-preşedinte la Crossfield Press.
Publicam romane de ficţiune aici în DC.
D-le îmi puteţi spune,
dacă asta e unul din romanele trimise companiei dvs.?
Da, am primit un telefon de la Margaret Kettle
cu puţin înainte să moară.
Mi-a spus că îmi trimite cartea fratelui său.
A ajuns prin poştă a doua zi.
Obiecţie, ne putem apropia?
Nu văd relevanţa acestui document.
Acest document e noul roman al acuzatului.
Şi?
Şi clientul tău avea un motiv pentru care nu-l vroia publicat.
Şi nu se temea că ar fi lăudat.
Se respinge.
D-nule Frane, aţi citit cartea?
- Da. - Nu aveai dreptul!
Am scris pentru mine!
D-le McDeere, dacă clientul tău nu se poate controla...
Acele pagini sunt private!
D-le Kettle, stai jos!
Sau un paznic te va aşeza, ai înţeles?
Vă rog, spuneţi-ne părerea dvs. profesională.
Ca editor, am fost uimit.
Am găsit scrierea, cel mult mediocră.
Defecta structural, de amatori.
Personajele prost conturate
şi fiecare pagină, să o spun cu blândeţe,
era o catastrofă gramaticală.
Să nu se ia în considerare.
Mărturia e direct relevantă.
Pentru ce? E procesul unei crime!
Nu e critica unei cărţi!
Pentru furie.
D-nul Kettle era supărat pentru că scrierea sa va fi expusă.
Era supărat fiindcă ar fi părut un scriitor rămas fără talent.
Vreau mărturia înlăturată, la fel ca şi comentariul.
Toţi anii ăştia, să ţi se spună că eşti un geniu.
Să ştii, în mintea ta că ţi-ai pierdut darul.
Şi dezvăluirea să fie făcută de propria ta soră.
- Obiecţie! - Se susţine.
Apropiaţi-vă.
Am răspuns la obiecţie.
Ai întrecut măsura, şi o ştii foarte bine.
Astea fiind spuse,
obiecţia este respinsă.
- D-na judecător! - Sprijină motivul, d-nule avocat.
Dacă clientul tău s-a simţit umilit de victimă...
Nu poate dovedi asta!
Poate că Henry a crezut că e o carte strălucită.
Poate, dar ea îşi poate susţine punctul de vedere.
Voi lăsa juriul să decidă.
Gata!
Nici o problemă.
Nimic ce un chiropractor şi un scotch să nu poată repara.
Aşa mă inviţi tu la un pahar?
De fapt, cred că soţului meu nu i-ar conveni.
Soţul tău. Îmi pare rău,
aveam impresia că eşti în oraş
pentru că mariajul tău nu funcţionează.
Mama ţi-a lăsat impresia asta.
Asta e ce şi-ar dori ea, de fapt.
Nu a fost de acord cu soţul tău.
Tu eşti psihologul...
Să nu mergi la nunta fetei tale
e un semn al dezaprobării?
Am remarcat că nu ai reprogramat şedinţa noastră.
Da...
Cum tu lucrezi cu mama,
nu mi s-a părut o idee grozavă.
Şi acum că te dai la mine, nu...
Am avut informaţii greşite. Nu trebuie să mă învinovăţeşti.
Ok.
Dacă nu mă învinovăţeşti...
Am luat asta de pe biroul tău, când ai ieşit din cameră.
Nu am încercat să o completez.
Mă bucur.
Ce te-a răzgândit?
Fata mea.
Credeam că am totul sub control, dar...
chiar şi ea a remarcat că ceva e în neregulă
şi nu pot să-i fac asta din nou.
Ce?
Există un motiv pentru care nu mi-am văzut părinţii un timp.
Eu şi soţul meu
am fost în protecţia martorilor, acum 10 ani.
Nu aveai voie să-i vezi?
A fost greu.
Şi am luat pastile
să fac lucrurile mai suportabile.
Dar a devenit o problemă.
La un moment dat a fost foarte rău.
Pastilele sunt un refugiu.
Un mod de a evita realitatea.
Ce realitate vrei să eviţi acum?
Mama ta crede că e vorba de căsnicie.
Simt că ar trebui să te plătesc.
Nu am vrut să se transforme în şedinţă.
- Nu, e bine. - Nu, îmi pare rău. Eu doar...
Am vorbit cu aceeaşi 3 oameni timp de 10 ani.
Deci e plăcut să...
Să vorbeşti cu cineva nou, am înţeles.
Da.
Nu trebuie să vii cu mine.
Serios, magazinul e după colţ,
şi cred că-l vor repara imediat.
Am timp.
Şi oricum...
Magazinul e în partea aia.
Habar nu ai unde eşti.
Ok.
Nu sunt împotriva căutatului.
Am căutat. Am căutat bine.
Dar ce dracu' caut?
Ceva, nu ştiu.
Dar dacă Henry e nevinovat,
atunci ceva ne-a scăpat.
Lucruri inventariate.
Un pahar recuperat de pe masa de lângă victimă.
Conţinutul s-a dovedit a fi apă.
Amprentele au aparţinut numai victimei.
Obiect etichetat... Geanta de damă.
Conţinut... Portofel, carduri de credit,
un inel de chei, trei chei de casă.
Obiect etichetat... Pastile de tuse, două, recuperate din...
Ok, e stupid.
Stai, pentru ce e a treia cheie pe inel?
E o uşă standard,
are încuietoare sus şi jos.
Nu ştiu, poate e în plus.
De fapt...
E o plată automată lunară pe cardul ei
pentru un loc numit "Seiful".
Sună ca un depozit?
The Vault, strada Omega 118.
Da, poate fi. Verifică.
Exclusiv pentru scriitori.
Ce e locul ăsta?
Mă întrebam dacă va apare cineva.
M-am gândit să-i strâng eu lucrurile.
Numele m-a indus în eroare.
E de înţeles.
"The Vault", se vrea locul unde
te ascunzi să scrii ceva.
Dar e deschis publicului.
Dacă avem spaţiu.
Avem 10 camere.
Oferim cafea şi consumabile de scris.
Ideile strălucite sunt responsabilitatea oaspeţilor.
O ştii pe Margaret Kettle?
Nu chiar.
La fel de bine ca oricine de aici.
Lui Margaret îi plăcea să fie singură.
Asta e.
Am spus poliţiei de locul ăsta, dar nu le-a păsat.
Au spus să trimit lucrurile personale, familiei.
Henry e scriitorul familiei.
De ce ar fi închiriat Margaret un spaţiu la "The Vault"?
Nu ştiu.
Sunt la recepţie dacă aveţi nevoie de mine.
Bine, mulţumesc.
49...
Margaret scria o carte.
O carte care să spună adevărul despre ea şi Henry.
Henry, sunt avocatul tău.
Sunt aici să te ajut. Suntem aici să te ajutăm.
Ştim de Margaret, ştim cum a început totul.
"The Saddest Generation", e un roman strălucit.
Dar nu l-ai scris tu. Margaret l-a,scris.
Cum ai aflat?
Am găsit noua carte a lui Margaret.
Margaret scria din nou, dar nu ficţiune.
Povestea adevărată despre cum a fost scris "The Saddest Generation".
Nu am ştiut.
E ca un jurnal.
Spune tot în el.
Despre cum a scris romanul la 19 ani,
cum te-a implorat să ţi-l asumi tu.
Eu nu am vrut.
Am încercat să-i opresc, dar nu mă ascultau.
Cine nu te-a ascultat?
Margaret.
Şi tatăl meu.
Nu înţeleg!
E un roman, nu credeam că le va place.
L-a trimis în numele tău, Henry.
- Şi le-a plăcut! - Atunci spune-le adevărul!
Nu pot.
Abia iese din casă, Henry.
Margaret nu poate vorbi cu lumea ca tine!
Nu îmi pasă! Am scrierile mele!
E un agent, vrea să vă întâlniţi.
O întâlnire.
După asta, pot publica romanul.
Henry, avem nevoie de bani!
Henry, te rog! Nu pot să-l întâlnesc eu.
Uită-te la mine, nu pot sta cu prea mulţi oameni.
Lumea te iubeşte, Henry.
Odată publicat,
te poţi întoarce la scrisul tău.
Avem nevoie de bani!
O întâlnire, aşa au spus.
Dar când a ieşit cartea, s-a terminat.
Criticii au spus că e strălucită,
au fost reporteri şi interviuri.
- De ce nu a făcut Margaret asta? - Nu putea.
De mică, Margaret avea fobii...
Eu eram cel normal, cel fericit.
Uită-te la mine acum.
Henry, povestea ta nu s-a încheiat.
Când ea a aflat că scriu din nou,
a fost supărată.
De ce?
Am trădat-o.
Trebuie să înţelegi,
în mintea ei, Margaret a fost Henry Kettle.
Numai ea putea scrie o carte folosind numele ăsta.
Numele tău.
I-am spus că nu mă interesează să o public.
Vroiam doar să scriu din nou.
Aşa, pentru mine să văd
ce pot face de unul singur.
Nu m-a crezut.
Totuşi nu a fost vina ei. Margaret... nu era bine.
Nu-şi putea controla emoţiile.
De asta ţi-a furat paginile?
Să mă facă de râs.
când le-a luat m-am dus să o caut, şi...
Şi nu a ascultat.
M-a pălmuit.
Ai idee cum e să te trezeşti
în fiecare zi ştiind că trăieşti viaţa altcuiva?
Henry, ai ucis-o pe Margaret?
Nu.
Dar e prea târziu.
Juriul aşa crede, mă consideră nebun.
Nu e prea târziu. Noi nu renunţăm niciodată.
Scuzaţi-mă, d-ra.
Întreab-o.
Mă numesc Zack.
Îmi acordaţi acest dans?
Sigur.
Unele lucruri sunt mai bune decât un laptop.
Nu te-a invitat niciun băiat la dans?
Nu eşti tu în cele mai neaşteptate locuri?
Şi eu mă bucur să te văd.
Deci vii la toate balurile tinerilor?
Lucrez.
Mă rog, am lucrat.
Am venit aici să fac o pauză, şi să iau aer.
Munceşti noaptea,
eşti dedicat şi fermecător.
Să fiu sincer,
de obicei sunt mai leneş.
Încerc să dau de nişte bani.
Primim fonduri de la stat să tratăm copiii...
Se pare că nu i-am trecut pe toţi.
Poate te pot ajuta.
Eu fac contabilitatea acasă.
S-ar putea să te am în vedere pentru asta.
Cum merge cu mama ta?
La fel.
Uite, trebuie să spun
nu poate să fi fot uşor pentru ea...
...să-şi vadă singura fată intrând în protecţia martorilor.
Dacă îi ţii partea,
am să te arunc de la balcon.
Mergeam la baluri.
Cu mănuşi albe.
Şi mama m-a învăţat ce e important la o femeie,
ca bunele maniere şi o ţinută corectă.
Şi toate păreau aşa meschine.
De asta Mitch a fost magic.
Mama vroia să schimbe garderoba în fiecare sezon.
Mitch vroia să schimbe lumea.
Şi tu la fel.
Da
Şi cum a ieşit?
Cred că am primit ce am dorit.
Dar câteodată, mi-aş fi dorit ceva mai puţin.
Mai simplu.
Ştii ce vreau să zic?
Îmi pare rău. Nu trebuia să fac sta.
Nu, nu trebuia.
Toţi am făcut lucruri pe care ne dorim să nu le fi făcut.
Ascult.
Dar să-ţi asumi o carte care e o comoară naţională?
Haide.
Ok, altă teorie.
În noaptea când a murit Margaret.
Henry se duce la apartamentul lui Margaret.
E supărat şi o confrunta în legătură cu paginile.
Se ceartă şi el pleacă.
Margaret e încă în viaţă.
Are sens dacă bănuim că cineva a venit
şi a strangulat-o după ce a plecat el.
- Ai un suspect? - Da, poate. Unul.
Cine?
Gordon Miller, agentul lui Henry.
Tipul care a găsit cadavrul?
Sau poate că nu.
Poate că ea era în viaţă, când a ajuns el acolo.
Haide, l-am scos din ecuaţie pentru că nu avea motiv.
Până acum.
Când ajunge acolo, Margaret e supărată.
Încearcă să o calmeze, dar nu poate.
Ea îi spune adevărul.
Că ea a scris "The Saddest Generation".
De ce ar fi făcut asta?
Pentru că nu îşi poate controla emoţiile.
Ameninţă să facă public totul.
- Dar de ce să o omoare? - Banii!
Miller avea noua carte a lui Henry.
Ştie că valorează o avere.
O vinde şi ia un comision uriaş.
Doar dacă Margaret nu dezvăluie adevărul.
Henry Kettle e un escroc.
Bine, e o teorie.
Miller e un tip masiv,
putea strangula uşor o femeie de mărimea lui Margaret.
În plus e probabil dreptaci.
Dreptaci, asta rezolva multe.
Nu văd cum vei proba asta.
Cred că ştiu un mod.
Trebuie să discutăm.
- Nu fac nici o înţelegere. - Nici eu.
Henry nu a ucis-o pe Margaret, dar s-ar putea să ştiu cine a făcut-o.
- S-ar putea? - E alegerea ta, Helen.
Mă asculţi acum,
sau o facem în faţa juriului.
Dacă am dreptate eliberezi un nevinovat;
Dacă greşesc nu pierzi nimic,
şi mergem mai departe cu procesul.
Ascult.
Îmi trebuie o amânare. Şi...
Trebuie să dau un telefon.
D-nule Miller.
Veniţi cu noi vă rog?
Ce e?
Asta e absurd.
Acum credeţi că eu am ucis-o pe Margaret.
Sincer, nu.
Atunci ce dracului facem aici?
Clarificăm nişte detalii.
Presupun că nu ai nimic de ascuns.
Nu.
Atunci să facem asta ca să trecem mai departe.
Verigheta, o pot vedea vă rog?
- De ce? - Vă rog.
Ce dracu' e asta? Ce faceţi?
Margaret avea zgârieturi pe gât, arcuite.
Medicul a crezut că sunt de la unghiile lui Henry.
Eu nu cred asta.
Inelul a fost curăţat. Nu e nimic pe suprafaţa.
Scoate piatra.
Nu, staţi.
Stai jos, d-le Miller.
Vei ieşi de aici în curând.
Am găsit sânge.
De ce e sânge pe inelul tău, d-le Gordon?
- Răspunde la întrebare. - Nu trebuie.
Vom afla că se potriveşte cu ADN-ul lui Margaret Kettle
şi vom şti de ce.
L-am dădăcit pe nebunul ăsta 15 ani.
L-am implorat tot timpul
să ne încânte cu geniul său.
Să ne mai scrie o capodoperă.
Nici măcar pe prima nu a scris-o el.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că Henry e un escroc.
Sora lui a scris "The Saddest Generation".
Trebuia să o vezi.
Mica şi timida Margaret. Îşi bătea joc de mine.
Vroia să fie sigură că toţi vor afla adevărul.
Ştii cât de mult valorează
un manuscris al lui Henry Kettle?
Nimic. Nu trebuia să o omori.
Cartea nu e bună de nimic.
Nu contează.
E Henry Kettle.
Aş fi vândut-o pe milioane.
Procesul s-a încheiat, Henry.
Procuratura a renunţat la acuzaţii.
Eşti liber.
Mulţumesc.
Nu doar în numele meu, ci şi al lui Margaret.
Doar un lucru... Cartea surorii mele, pe care aţi găsit-o.
E povestea noastră, memorii?
E continuarea ei la marele roman american.
Cea pe care aşteptau toţi să o scriu eu.
Vreau să o public.
Dacă o faci, toţi vor şti adevărul.
E timpul.
Vreau să fu eu însumi din nou.
Bună tată, eu sunt.
Suntem la hotel. Sună-ne
Şi du-te acasă dacă eşti încă la birou.
Te iubesc.
Bună, e Abby, vă rog lăsaţi un mesaj.
Ray?
Ray, ai uitat ceva?
Îmi pare rău băieţi, am închis.
Tu.
Mitch McDeere.
Mă gândesc la acest moment de când aveam 15 ani.
Ştii cine sunt?
D-nul Morolto a pus o întrebare.
Eşti Joey.
Ştii de ce sunt aici?
Hai, nenorocitule, termină odată cu asta.
Mitch, Mitch.
Haide.
E 2012.
Nu vreau să te ucid.
Vreau să te angajez.
Subtitrarea: killmester