Există motive să ne temem că suspectul ar putea fi înarmat?
Partenerul tău m-a întrebat asta de patru ori până acum.
Sunt mai rapid decât partenerul meu. Dacă puştiul o ia la fugă,
eu voi fugi după el, aşa că vă întreb din nou:
există posibilitatea ca puştiul să fie înarmat?
Nu e înarmat.
Cred că l-am prins.
Asta e maşina lui. Să mergem.
Bună, Scott. Putem vorbi o clipă?
Doar să vorbim.
Lasă-mă în pace! Dă-mi drumul! Nu poţi face asta!
Nu-ţi vor da drumul, Scott. Linişteşte-te!
Lasă-mă în pace! Dă-mi drumul!
Fiule, e timpul să mergi acasă.
Nu poţi face asta... Ce drept ai să faci asta?!
Sunt tatăl tău. E timpul să mergi acasă, fiule.
Harry's Law Sezonul 2  Episodul 15
Traducerea şi adaptarea: Haihui Nifty Subtitles Team
Scuzaţi-mă. Harry Korn?
- Da? - Bună.
Sunt Margaret Albertson, vecina dvs de alături.
Da, aşa este.
Încă nu am avut ocazia să ne cunoaştem oficial.
- Bine ai venit în cartier. - Stau aici de cinci ani.
Ei bine... mă bucur să te cunosc, în cele din urmă.
Harry, ai observat ceva ciudat în ultima vreme?
- Sunt avocat, văd numai ciudăţenii. - Nu, în cartier, vreau să spun.
Dacă e legat de siguranţa cartierului
- sau aşa ceva, voi cumpăra... - Nu e vorba despre asta.
...un fluier sau vestă fosforescentă sau ce trebuie.
- Am văzut un OZN aseară. - De ce nu?
Adică am văzut ceva... O chestie zburătoare,
cu luminiţe, ce se învârtea deasupra curţii mele.
Trebuie să plec la muncă.
Vrei să-mi faci o favoare?
Când te întorci diseară, vrei să te uiţi în curtea ta,
să te uiţi dacă vezi ceva?
Nici o problemă.
E răpire.
- Nu, nu este. - Ba este.
Desigur că este. Nu poţi sălta un puşti
că nu va fugi din nou?
- Nu o va face. - De ce?!
Pentru că e închis în beci. Mai pui multe întrebări?
- E închis în beci?! - Ce se întâmplă?
A luat cu forţa un adolescent de pe stradă.
L-au dus la el acasă şi l-au închis în beci!
- Şi care e problema? - "Care e problema?"
Cassie, vrei să le spui că părinţii
nu-şi pot răpi copiii şi să-i închidă în beci?
- Câţi ani are? - Şaisprezece.
Nu e răpire. Frişcă?
Ce naiba... Nu ai auzit când am spus că l-au închis în beci?
Asta e de soia. Nu avem frişcă normală?
Poate că a ieşit de sub tutelă, dacă are o slujbă permanentă?
Nu e permis în Ohio.
Nu e de ajuns că lucrez cu nebunii toată ziua.
Se pare că şi locuiesc lângă una.
Oliver a răpit un puşti de 16 ani.
Fantastic. Sper că nu e decofeinizată.
Am o zi proastă.
Trebuie să vii până jos.
- De ce? - Doar vino aici.
Cum adică sunteţi în grevă?
Ne place să lucrăm pentru Harry
şi nu avem nici o problemă să lucrăm pentru tine.
Atunci care e problema? Mai mulţi bani?
Nu e vorba de bani.
- Atunci care e problema? - Ea, Chunhua. E despotică.
- Chunhua e despotică? - Tu nu vezi asta,
pentru că ţi se scurg ochii după ea, dar încearcă să lucrezi cu ea 10 minute.
În primul rând, nu mi se scurg ochii după ea.
- Vezi să nu. - Exact.
- Dar ce vă face? - Dar ce nu ne face?
Ne-a impus un cod vestimentar strict.
Ne taie din bani, dacă întârziem un minut.
Ne taie din bani, dacă nu iese casa până la ultimul bănuţ.
Ne taie din bani dacă nu zâmbim.
Numai tăieri de salariu. Până termină ea cu tăierile,
ajungem să aducem bani de acasă.
E o teroristă fascistă, Adam. Iar tu nu poţi să vezi asta.
Le cer să se îmbrace în ţinute sobre, dar elegante.
Insist asupra punctualităţii.
Cât despre banii din casă, nu cred că e o infracţiune.
- Bine, dar ele cred că eşti rea. - Aşa au spus, că sunt rea?
De fapt, au spus că eşti fascistă. Eu am înlocuit cu rea.
Nu le cer decât să-şi facă treaba.
Bună.
- Bună. Îl caut pe... Olivier. - Oliver.
- Eu sunt. - Bună.
- Eu sunt Phoebe Blake, încântată. - Oliver Richard.
- Locul ăsta e tare. - Da. Cu ce te pot ajuta?
Ai un client de-al meu.
Scott Denchy. 16 ani, păr negru, cârlionţat,
- un pic cam supărat. - Bine.
- În primul rând, nu e la mine. - Da.
E cu părinţii lui, tutorii lui legali.
L-ai răpit de pe stradă. Tu cu o gaşcă de golani...
- De ajuns. - ...l-aţi pus cu faţa la pământ...
A fost o intervenţie, nu o răpire. E o diferenţă.
- ...l-aţi aruncat într-o dubiţă. - De unde ştii cum s-a întâmplat?
M-a sunat, înainte să-i luaţi telefonul.
M-a sunat pe mine, dar trebuia să sune la poliţie.
Bună.
- Tu îl reprezinţi pe puşti? - Da. Dacă nu va fi eliberat,
mi-e teamă că voi fi nevoită să vă fac probleme.
Nu ţie, dar soldatului...
- Bună. - Puştiul are numai 16 ani.
Nu crezi că părinţii lui ştiu ce e cel mai bine pentru el?
Nu cred asta, şi nici el nu o crede, de asta a şi plecat de acasă.
Deci, mi-l daţi sau încep cu problemele?
Nu ţi-l dăm.
River City. Ciao.
Dar sunt acoperit de lege, corect?
În privinţa intervenţiei, da.
Dar cât de violent au decurs lucrurile?
L-am pus la pământ, ne-am luptat puţin... A fost ca la o întâlnire.
Fără şocuri electrice, fără torturi?
Nu. Doar un psiholog, să-l convingă să se reîntoarcă la şcoală.
Doar o discuţie, atâta tot.
Habar nu aveam că-ţi plac discuţiile, Ollie.
- Ce vrei să spui? - Noi când vom discuta
despre ce se întâmplă între noi?
Păi... sigur.
- Începe tu. - Ne-am culcat împreună după gală.
E ceva între noi, sau a fost doar o chestie de-o noapte?
Păi, eu... mă gândeam că ar trebui să...
...o luăm mai uşor... să vedem unde ajungem.
Înainte să mai fac ceva în seara asta, aş vrea să spun câteva lucruri.
- E totul în regulă? - Stai jos.
- Vrei puţină apă sau altceva? - Seara asta a fost un coşmar.
Dumnezeule!
Aţi văzut chestia aia pe cer? Am permis.
Vă întreb din nou: aţi văzut chestia aia pe cer?
Doamnă, cred că aţi împuşcat una din dronele noastre.
- Ai doborât-o? - Dintr-un singur foc.
Câteva întrebări, dacă nu te deranjează.
Să începem cu: de ce dracu' foloseşte poliţia din Cincinnati o dronă?
Dna Korn?
Sunt căpitanul Pearson, poliţia din Cincinnati.
Ascultă... e un pic stânjenitor.
Aşa crezi?
- E în regulă, e avocatul meu. - Tommy Jefferson.
Nu aveţi nevoie de avocat, nu aveţi probleme.
Eu nu, dar voi aveţi. De ce mă spionaţi?
Nu vă spionam pe dvs. O spionam pe vecina dvs.
Vecina mea? Nebuna de alături?
E învăţătoare.
Şi o suspectăm de infracţiuni sexuale.
- O dronă? Serios? - Poliţia a început să le folosească.
Am ajuns ca în "1984". Se învârtea printre copacii mei.
Trebuia să o vezi. Ai aflat ceva?
Doar că a fost dusă la secţie, pentru interogatoriu.
Poliţia spune că nu are cazier.
- Ce se întâmplă jos? - O rezolv eu.
Sigur. Nu te descurci deloc.
- Unde naiba aţi umblat voi doi? - E 9:15.
M-au sunat nişte reporteri, în legătură cu răpirea ta.
Se pare că micuţa ta prietenă, Phoebe, a început deja să ne facă probleme.
Da. A depus o cerere pentru eliberarea lui.
Mă duc acum la tribunal. Dacă vrei să mi te alături,
- aş avea nevoie de ajutor. - Tot nu pricepi.
Cassie, dacă eşti disponibilă,
poate vrei să-i dai lui Ollie o mână de ajutor.
Ce vrea să însemne asta?
Lisa, mă întâlnesc aici, sus, cu fetele de jos.
Te poţi ocupa tu puţin de magazin? O lămuresc eu cu Tommy.
Cu plăcere.
Pot să-ţi vorbesc?
Nu sunt un delincvent sexual. Chiar nu sunt.
- Margaret, ce se întâmplă? - Predau la clasa a III-a.
Am avut unele probleme medicale în familie
şi a trebuit să-mi iau încă o slujbă, ca să acopăr cheltuielile.
Este un site, intitulat...
Lovin' Large.
E unul din acele site-uri speciale.
Plăteau 500 de dolari femeilor plinuţe,
care se lăsau filmate... goale.
Măiculiţă!
Am pregătit câteva filme de prezentare, dar nu le-am mai trimis.
M-am hotărât să nu o fac.
Dacă nu le-ai trimis, ai spus altcuiva despre asta?
Nu.
M-am interesat puţin despre site-ul ăsta, înainte să...
Chestia e că mi-a fost spart computerul de curând.
A trebuit să schimb unele parole.
Probabil a sunat la poliţie cel care mi-a spart computerul,
sau poate chiar poliţia mi l-a spart.
Ce făceai în acele filme de prezentare?
Doar am dansat.
Într-un mod lasciv.
Şi de asta te spiona poliţia?
Asta trebuie să fie.
Oricum, s-a aflat totul acum.
Am fost dată afară de la şcoală.
Ei cred că sunt un fel de starletă porno...
Da.
Mă întrebam...
Harry, ştiu că nu mă cunoşti,
dar nu sunt o persoană depravată.
Mă întrebam dacă nu vrei să mă ajuţi.
- Băiatul e închis într-un beci? - La acest moment, nu.
Ambele părţi au căzut de acord să-i dea drumul,
în aşteptarea deciziei de acum.
E numai din cauză că Scott nu vrea să se ducă la facultate.
Pentru că a renunţat la şcoală, la vârsta de 16 ani.
Pentru că a fugit de acasă.
Când l-am prins, trăia singur, fără nici o supraveghere.
Clienţii mei, părinţii lui, au făcut ceea ce ar face orice părinte,
adică să-şi readucă fiul acasă, în încercarea de a-l convinge
să-şi reia cursurile. Asta e datoria părinţilor,
să facă totul pentru a asigura bunăstarea copilului lor minor.
Uitaţi cum stau lucrurile.
Scott Denchy nu foloseşte droguri, nu are cazier penal.
A închiriat un apartament decent, într-un cartier liniştit,
iar chiria o plăteşte din salariul obţinut din slujba lui permanentă,
şi pe care o iubeşte, din cadrul unei mici companii IT.
Era fericit acasă şi îşi iubeşte părinţii,
dar ei îl forţau să se ducă la şcoală şi nu erau de acord cu slujba lui.
- E un copil. - Da, ai câştigat cu asta.
Are 16 ani, e minor, încă nu are 18 ani...
- Ohio nu permite emanciparea. - Corect.
Să punem punctul pe i. A renunţat la şcoală,
a fugit de acasă, iar părinţii îngrijoraţi vor să-l readucă acasă. Eu...
Să ştiţi, dle judecător, că nu mă deranjează
felul în care vă exprimaţi. Vreţi măcar să-mi audiaţi clientul,
înainte să se întoarcă să-şi ispăşească pedeapsa?
Tribunalul nu poate interveni în relaţiile familiale,
- în absenţa unei acuzaţii de abuz... - Bine, atunci invocăm abuzul.
Abuz.
În regulă, îl voi audia pe băiat la ora două.
Mulţumesc.
Bine. Să începem cu codul vestimentar.
Mulţi vânzători se supun unui astfel de cod.
Adam, dar ne inspectează.
Ne pune să stăm în faţa ei, ca nişte recruţi.
Bine, ştiu că asta nu o să sune deloc bine, dar...
Dă-i drumul, de asta suntem aici.
Provii dintr-o cultură în care angajaţii nu au nici o valoare.
Aici nu suntem în China.
Eşti sigură că de vină e cultura mea şi nu a voastră?
Angajaţii americani nu vor să muncească.
Vreţi salarii, asigurări medicale, sunteţi primii la coadă la prime.
- Dar când e vorba să vă faceţi treaba... - Vezi? Ce-ţi spuneam?
Uitaţi... cred că nu o să meargă.
Mi-e teamă că trebuie să vă concediez.
Nu văd o altă soluţie.
Vă doresc mult succes.
- Le-a concediat pe toate? - Harry, s-ar putea să aibă dreptate.
Pe naiba!
Felicitări, Adam! Ţi-ai angajat fosta iubită.
Ce contează că mi-a distrus magazinul de pantofi,
măcar tu ai parte de ceva!
- Nu am parte de nimic! - Ce naiba e cu tine?!
În primul rând, veştile bune: poliţia nu te acuză de nimic.
Ceea ce au surprins cu camera lor
nu te cataloghează ca un delincvent sexual,
ci ca o animatoare pentru adulţi.
Dumnezeule!
Şcoala nu va dori o învăţătoare care lucrează şi în industria porno.
Nu te vor mai primi înapoi.
- Niciodată? - Mi-e teamă că nu.
Am făcut o prostie, dar nu o ilegalitate.
- Îmi dau seama de asta. - Şi am făcut-o în intimitatea casei mele.
Ştiu şi asta.
Nici măcar nu am trimis înregistrările.
Dar le-ai făcut, ceea ce e suficient pentru şcoală.
- Nu pot să-i dau în judecată? - Poţi să te îndrepţi
împotriva poliţiei, pentru violarea intimităţii.
Dar nu pot să dau în judecată şcoala, ca să te reprimească.
Ar fi dificil.
Ce o să mă fac?
Slujba asta era toată viaţa mea.
Din păcate, conducerea şcolii nu vede lucrurile aşa.
- Nu e drept. - Nu, nu este.
E cât se poate de nedrept.
Margaret, tu înţelegi mai bine decât mine sistemul şcolar.
- Poţi să înţelegi că regulile... - Vreau să-i dau în judecată.
Mi se rupe inima. Sunt aşa de frumoşi.
Ştiu. Şi eu am piciorul lat, aşa că te înţeleg.
Pot să-ţi sugerez ceva?
Orice, dacă mă va ajuta să-mi intre piciorul în pantof.
Nu vei putea purta ciorapi, asta e vestea rea,
dar dacă îmi dai puţin piciorul, îţi voi arăta ceva.
Eu folosesc un unguent. Nu e unsuros, dar lubrifiază de ajuns.
Dă-mi puţin piciorul.
- Chiar nu vreau. - Nu poţi să concediezi tot personalul.
Toată după-amiaza asta, voi intervieva alţi candidaţi.
Până mâine, promit că vom avea tot personalul.
Nu e doar asta, Chunhua. Conducerea personalului nu e doar...
Relaţiile umane sunt importante.
Le-am tratat mereu cu respect.
Cred că dacă nu eram chinezoaică...
Ai auzit ce a spus Debbie. Era o prejudecată, Adam.
La fel ca şi viziunea ta despre angajatul american.
Cu ce am greşit? Am fost amabilă cu ele,
nu le-am pus să stea peste program, nu le-am bătut la cap.
Am fost doar strictă.
Când era Jenna aici, totul era ca o petrecere,
dar trebuie să producem profit.
Nu îi înteresa decât să mă duc la Harvard sau Yale.
Meditaţii peste meditaţii, cursuri peste cursuri.
Mă trimiteau la tot felul de stagii de pregătire,
crezând că aşa voi ajunge la vreo facultate de top.
Vă spun, scăpaseră de sub control.
Haide, Scott, tocmai i-ai descris pe majoritatea părinţilor din ţara asta.
Probabil că aşa e.
Probabil că acei părinţi au copii care vor să meargă la Harvard sau Yale.
- Eu nu vreau. - Dar tu unde vrei să te duci?
La muncă. La slujba mea.
La compania mea, IDEA EGG. Vreau să gândesc, să creez.
Nu vreau să-mi pierd timpul cu meditaţii şi eseuri.
Nu vreau să mă duc la facultate,
ca să-l citesc pe Homer, printre petreceri studenţeşti.
- Facultatea nu-mi oferă nimic. - Scott, eşti doar un puşti.
Crezi că poţi decide la vârsta asta ce e bine pentru tine?
Să vă spun ceva.
În lumea tehnologiei de vârf, vârsta de 16 ani e vârsta ideală.
Îmi iubesc părinţii cu adevărat. Dar îmi stau în cale.
Scott, te-ai gândit că poate o să-ţi schimbi cariera în viitor?
Ai idee cât de greu este să-ţi găseşti o slujbă fără facultate?
Ştii cât de greu e să-ţi găseşti una, chiar cu facultate?
Eu ştiu. Iar faptul că sunt atâţia absolvenţi de facultate fără slujbă,
ar trebui să-ţi spună cât de dură e piaţa muncii.
Nu, îmi spune cât de inutilă a ajuns o diplomă de facultate,
pentru că educaţia primită e artificială.
Dacă vrei să devii doctor sau avocat,
dacă vrei să le vorbeşti nepoţilor tăi în latină, fă o facultate.
Dar pentru ceea ce fac eu, nu e necesară.
Nu am nevoie de ea şi nu vreau să o fac.
Şi nu ar trebui să mi se impună asta.
Cazul ăsta nu poate fi câştigat, în opinia mea.
Nu ţi-am cerut opinia. Spune-mi doar ce ai aflat.
Poliţia a primit un pont cum că ea ar fi un agresor sexual.
Nu aveau suficiente motive ca să obţină un mandat de percheziţie,
aşa că şi-au pus la treabă noua lor jucărie.
- Drona. - Da, se numeşte VMA,
Vehicul Micro-Aerian, de ultimă generaţie.
Tot mai multe departamente folosesc dronele.
Armata le foloseşte pentru a explora zonele periculoase,
înainte de a trimite trupele, iar acum şi poliţia
vrea să le folosească în acelaşi mod.
- Sau ca să spioneze oamenii. - Sau pentru asta.
E o încălcare totală a celui de-al Patrulea Amendament...
- Percheziţie fără mandat. - Problema e pe cine dăm în judecată?
Poliţia?
Asta nu o s-o ajute să-şi recapete slujba.
- O să obţinem despăgubiri. - Nu prea multe.
Când ai o învăţătoare, o potenţială agresoare sexuală,
oamenii preferă să uite de dreptul la viaţă privată.
Nu sunt un fan al filmelor porno cu femei grase, dar e nedrept.
Să dăm măcar şcoala în judecată, poate îi presăm să o reangajeze,
să cădem la o înţelegere.
- De ce nu eşti în magazin? - M-a concediat.
- Poftim? - Micuţa ta prietenă... m-a concediat.
Masa picioarele clientelor, într-un mod nepotrivit.
- Clientele nu se plângeau. - Nu era potrivit.
Chunhua, ascultă. Ce-ar fi să reangajezi fetele
şi să încercăm din nou. Ce zici de asta?
Să le reangajez?
- Cred că o să meargă, chiar cred asta. - Dar tot eu voi fi şefa?
Da, tu administrezi magazinul de pantofi.
- Asta nu se schimbă. - Deci, şi acum tot eu sunt şefa?
- Desigur. - Bine.
Fetele rămân concediate. Le voi înlocui.
Şi-au bătut joc de noi! Şi noi ce facem?
Rămânem pe poziţii!
Regulile nu sunt corecte!
Şefilor nu le pasă!
Ce ne-au făcut?
Şi-au bătut joc de noi!
Şi noi ce facem? Rămânem pe poziţii!
Regulile nu sunt corecte! Şefilor nu le pasă!
Nu-mi place să trec printre manifestanţi, ca să pot intra în propriul meu birou.
Nu am încălcat nici o practică de comerţ.
- Tata m-a învăţat regulile foarte bine. - În regulă.
Trebuie să mă duc la tribunal în dimineaţa asta.
Când mă întorc, vreau să fii la mine în birou.
Şi noi ce facem? Rămânem pe poziţii!
E în clasa a 11-a. E un an decisiv.
Şi-a ales tocmai acum să facă pe rebelul şi să nu ia şcoala în serios.
Dar l-aţi auzit când a spus că nu-i place la şcoală.
Cărui copil îi place? Iar ideea că l-am abuzat,
insistând să obţină o educaţie corespunzătoare...
Bănuiesc că fiul dvs va susţine că lucrurile ce-l interesează în viaţă
nu necesită o educaţie înaltă.
"Lucrurile ce-l interesează în viaţă"?
Are 16 ani.
Deocamdată, îl interesează fetele, să-şi petreacă timpul cu prietenii lui
sau să doarmă până târziu.
Îi place să doarmă până târziu?
Nu a mai stat acasă, aşa că nu am de unde să ştiu.
E la muncă din zori şi până seara.
Nu-şi petrece timpul, stând cu prietenii
sau alergând după fete.
Are un salariu anual de 72.000 de dolari,
dintr-o slujbă permanentă, unde face ceea ce-i place,
- şi unde învaţă, apropo. - Ştiţi cu ce se ocupă?
Spuneţi-mi.
Creează un fel de aplicaţii sociale, ce pot fi folosite pe Twitter.
Şi o să renunţe la şcoală pentru asta?
- Ca Mark Zuckerberg? - Mark Zuckerberg,
după mine, e o parte a problemei.
Pentru fiecare afacere de succes, sunt sute, dacă nu mii de eşecuri,
cele mai multe fiind suferite de tineri înfrânţi, cu ochii pierduţi,
care nu au o educaţie pe care să se sprijine.
E foarte periculos pentru noi să le spunem copiilor noştri
că pot ajunge ca Steve Jobs sau Mark Zuckerberg.
Mi s-a spus că aţi fost şocată,
când Scott s-a decis să renunţe la şcoală.
Nu aş spune şocată.
Pentru că a fost mereu un copil responsabil, nu-i aşa?
Serios, organizat, raţional.
Mereu aţi spus asta despre el, nu-i aşa, dnă Denchy?
Nu a fost atât de raţional, în privinţa asta.
Am înţeles că teama îţi poate întuneca judecata uneori.
Vi se pare că îi este teamă?
Teamă? Nu.
Dar dvs?
Vă este teamă, dnă Denchy?
Gândul că un copil ar abandona şcoala
i-ar îngrozi pe cei mai mulţi dintre părinţi.
Vă este teamă, cât de puţin?
- Da, îmi este. - Da.
Trăim alte timpuri acum, nu-i aşa?
Oricât de diferite ar fi aceste timpuri, dră Blake,
un copil are cele mai mari şanse în viaţă, dacă face o facultate.
Nu poţi să faci asta, dacă renunţi la liceu,
ca să creezi aplicaţii pentru Twitter.
E normal pentru un părinte iubitor să aibă vise pentru copilul lui.
Orice părinte face asta. Dar cum rămâne cu visele lui?
Dră Blake, probabil că, într-o zi, veţi avea o familie.
Veniţi să-mi vorbiţi despre asta,
atunci când fiul dvs vă va spune că vrea să renunţe la liceu.
Vreţi să solicit şcolii să o reangajeze?
Exact asta vrem, dle judecător. Decizia şcolii s-a bazat
pe o violare profundă şi ilegală a intimităţii.
Ar fi atins interesul public, ca să nu mai spunem
de conştiinţa publică, dacă am permite această nedreptate.
- Şcoala nu i-a violat intimitatea. - Dar poliţia a făcut-o.
Atunci, problema dvs e cu poliţia.
Nu, e cu dvs, deoarece reprezentaţi şcoala care a concediat-o.
Dar cum de a ajuns zvonul ăsta la urechile poliţiei?
Încă nu ne-am dat seama, dle judecător.
E posibil să-i fi fost spart computerul sau acest site să fi fost monitorizat.
Clienta mea a completat o aplicaţie online,
dar ideea e că poliţia a aflat despre existenţa acestor filme,
în urma folosirii dronei.
Poliţia a folosit chestia asta ca să se uite în dormitorul ei.
- În timp ce ea făcea înregistrările? - Evident.
Aceste filme, pe o scară a depravării de la unu la zece...
Nu vreţi să le vedeţi, dle judecător.
Vrea să spună că nu trebuie să le vedeţi,
pentru că ar fi o nouă încălcare a drepturilor clientei mele...
Dnă avocat, e învăţătoare.
Dacă ar fi întreţinut relaţii cu animale...
- Dar nu a întreţinut. Ai făcut asta? - Nu!
În toate filmele sunt doar nişte... mişcări sugestive.
- Le-aţi văzut? - Nu.
Şi nici directorul şcolii, dar, serios, a făcut filme erotice.
- E suficient. Predă unor copii. - Chiar foarte bine, apropo.
Dosarul ei e exemplar.
A predat fără nici un reproş, timp de 15 ani.
Până acum. E momentul reproşurilor.
Bine. Cred că trebuie să văd aceste filme.
Trebuie să-mi fac o idee despre ce vorbim noi aici.
Ce dracu' se întâmplă jos?
Evident, sunt antipatizată. Asta e clar.
Dar chiar nu cred că am greşit cu ceva.
Le-am cerut vânzătoarelor
să-şi spună nemulţumirile în scris şi au făcut-o.
Tommy s-a uitat peste ele.
Le-am citit şi eu.
Nu ai încălcat nici o regulă din dreptul muncii,
ceea ce e o uşurare.
Şi, dacă mă uit peste profitul obţinut, e clar că ţi-ai făcut bine treaba.
Dar... ai dat-o în bară urât de tot la lucrul cu oamenii.
Spune ce ai de spus.
Nu vreau să arunc vina pe nimeni.
Chunhua, e slujba ta în joc. Spune ce ai de spus.
Jenna le dădea pauze lungi la prânz. Eu nu le dau.
Jenna le lăsa să plece mai devremee. Eu nu le las.
Jenna le făcea reduceri angajaţilor. Eu nu le fac.
Jenna le dădea prime necondiţionat. Eu le dau, doar dacă merită.
Jenna era mai interesată să le fie prietenă.
Rolul meu e să le fiu şefă. Lor nu le place să aibă o şefă.
- Deci arunci toată vina pe Jenna. - Desigur că nu.
Evident, trebuie să-mi perfecţionez abilitatea de lucru cu oamenii.
Altceva?
Mai e o problemă aici. Sunt sigură.
- E vorba de mine? Spune-o. - Nu e vorba de tine.
- Atunci, cine? - Adam.
Adam.
Îi sunt mai mult decât recunoscătoare. Nu mă înţelege greşit.
Mi-a dat slujba asta, deşi unii nu au fost de acord.
Dar?
Îi place să flirteze cu fetele, să fie amic cu ele,
iar ele se duc la el, prin spatele meu,
ceea ce probabil au făcut şi acum.
Adam e o persoană minunată.
Îi voi rămâne veşnic datoare. Dar e moale.
Mai ales cu femeile drăguţe.
E o problemă.
- Vorbeşti serios? - Le dai impresia că le favorizezi.
Dintre toţi oamenii, tocmai tu mă trădezi!
Adam, fetele se simt sigure pe ele, pentru că le protejezi tu.
E contraproductiv.
Ai fugit la Harry, prin spatele meu.
Nu, Harry m-a chemat la ea, apoi m-a presat să-i explic totul.
Pe viitor, dacă mai ai vreo problemă cu mine,
aş aprecia dacă ai veni să vorbeşti cu mine.
Aşa e corect.
Dar nu am realizat cât de gravă e problema,
până la greva fetelor.
- A înnebunit de tot. - Oare?
Poţi să ne laşi puţin, te rog?
- Cred că ar trebui să o dăm afară. - Pe ce motiv?
"Pe ce motiv?"
Adam, totul s-a complicat, din cauză că aţi fost iubiţi.
Ţi-am spus că angajarea ei e o greşeală, dar nu ai vrut să mă asculţi.
- Acum... - Te ascult acum.
Îţi sugerez să-ţi rezolvi atât treburile cu ea,
cât şi situaţia de jos, şi să o faci cât mai repede.
Altfel, totul se transformă într-o bătălie
şi nu ai vrea să fii tu învinsul.
Dle judecător, există un motiv
pentru care tinerii de 16 ani nu sunt consideraţi adulţi.
Pentru că... nu sunt adulţi.
De fapt, vârsta de 16 ani reprezintă cea mai nebună,
impulsivă, nesăbuită şi riscantă perioadă.
E vârsta la care e nevoie cel mai mult de părinţi.
Pentru viitorul lui, clasa a 11-a e vitală.
Da, aparent, există alte vocaţii mult mai atrăgătoare,
dar adevărul e că tot o facultate
e cel mai bun mod de a-ţi asigura o carieră de succes.
Iar dacă Scott renunţă acum, în mijlocul clasei a 11-a,
ar fi o catastrofă.
De asta am fost nevoiţi să luăm măsuri atât de drastice.
Locul lui Scott Denchy e acasă... la şcoală,
cu familia lui.
Să trăieşti pe cont propriu la 16 ani...
Să fim serioşi.
Există o companie lângă San Francisco...
înfiinţată de un absolvent de Stanford, apropo...
care plăteşte adolescenţii ca să nu se ducă la facultate.
Sunt căutaţi aceiaşi puşti
ce sunt doriţi de Harvard şi Princeton, dar ei îi vor acum.
De ce? Pentru că mintea umană este la apogeul creativ
la vârsta cuprinsă între 16 şi 25 de ani.
Pentru puşti precum Scott, acum e momentul lor.
Avem o mulţime de şcoli,
care scot absolvenţi pe bandă rulantă.
Câţi dintre noi ne mai amintim măcar ce am învăţat în facultate?
Carpe diem.
Ăsta e un dicton latin pe care mi-l amintesc.
"Trăieşte clipa."
Iar Scott Denchy asta încearcă să facă.
Dacă ne putem abate puţin
de la discuţia despre viitorul lui Scott şi să vorbim despre viitorul acestei ţări...
- Nu-mi spune că e şi salvatorul ţării! - Cine ştie? S-ar putea.
Un lucru este sigur: facultatea nu ne salvează.
Ne transformăm într-o naţie de birocraţi şi roboţi.
Facultăţile nu mai produc vizionari.
Ne-am pierdut marile idei, marii gânditori.
Din această cauza, inovarea a stagnat în SUA.
E motivul pentru care am rămas în urma celorlalţi.
Avem nevoie de puşti care să schimbe totul,
care să gândească dintr-o nouă perspectivă.
Avem nevoie de ei când imaginaţia lor e dezlănţuită,
ceea ce, uneori, poate fi la 16, 17, 18 ani.
Scott Denchy e pregătit să se dezlănţuie.
E plin de înflăcărare şi vrea să schimbe lumea,
viitorul copiilor voştri, alor mei.
De ce să nu-l lăsăm să încerce?
O învăţătoare dansând pentru filme erotice, surprinsă pe cameră de o dronă.
Am primit multe solicitări din partea presei,
pentru a le permite accesul în sală. Nu am nici un motiv să-i refuz.
Vreau să ştiu, dnă avocat, dacă veţi pune concluzii pe fond.
Dar am văzut înregistrările
şi, oricât de discutabilă ar fi metoda de obţinere a lor,
oricât de private ar fi trebuit să rămână acestea,
sunt tentat să fiu de partea copiilor.
Vă sugerez să renunţaţi la acţiune
şi să nu vă expuneţi clienta unei ruşini şi mai mari,
în faţa unei audienţe mult mai numeroase.
Dar e atât de nedrept.
Nu i-am dat nici un răspuns.
E decizia ta, Margaret.
Pot să mă duc şi să mă lupt, dacă vrei, dar...
judecătorul părea destul de hotărât.
Cu presa în sală, povestea o să ia amploare.
Nu am încercat decât să câştig ceva bani în plus, înţelegi?
Nu am vrut niciodată...
Înţeleg.
Guvernul m-a spionat în dormitorul meu.
Vreau să lupţi.
Atunci, asta o să fac.
Şi, Harry...
indiferent ce se va întâmpla, îţi mulţumesc.
Nu doar pentru că m-ai reprezentat, ci şi pentru că nu m-ai judecat.
Toată lumea se uită urât la mine acum.
Mulţumesc.
E timpul să încep lupta.
Ridicaţi-vă.
În regulă.
Dle White, cred că ştiu ce vreţi să spuneţi.
Mai aveţi altceva de adăugat?
Un singur lucru, dle judecător.
Dând deoparte indignarea reclamantei,
ideea e că intimitatea nu mai există în ţara asta.
Avem camere în intersecţii, în parcări, în magazine, în lifturi.
Google Earth a pus practic toată lumea sub lupă
şi avem peste o sută de milioane de oameni ce se plimbă pe aici,
cu telefoane cu camere video.
Viaţa se transformă rapid într-un uriaş moment YouTube.
De fapt, drona a surprins-o pe reclamantă,
în timpul filmării unui astfel de moment YouTube.
Nu a expediat înregistrările.
Uitaţi, de când am declanşat Războiul împotriva Terorii,
oamenii s-au obişnuit cu gândul că sunt urmăriţi.
Guvernul face asta de ani de zile cu drone,
interceptări telefonice.
Interceptează e-mail-urile, monitorizează Facebook.
Gunoiul ne este verificat,
suntem controlaţi la aeroport şi totul a devenit aproape o rutină.
Cu siguranţă, dacă vei urca o înregistrare online,
chiar şi în interiorul unui e-mail, sunt şanse mari să devină public.
- Întrebaţi-o pe Scarlett Johansson. - Da, Scarlett nu-mi răspunde la telefon.
Dle judecător, treaba stă exact cum aţi spus.
Această femeie predă copiilor noştri
şi trebuie să alegem siguranţa copiilor noştri.
E atât de simplu.
Dle judecător, s-ar putea să nu vă intereseze ce am de spus,
dar sper că aţi fost atent la ce a spus el.
"Al Patrulea Amendament nu contează."
"Oamenii se aşteaptă să fie urmăriţi."
"Intimitatea nu mai există în ţara asta."
Poate că are dreptate.
De când a început povestea asta, nu am văzut multă indignare.
Nimeni nu pare îngrijorat de faptul că o dronă
supraveghea o potenţială delincventă sexuală.
Poate că oamenii nu mai dau doi bani pe Declaraţia Drepturilor.
Poliţia sigur nu mai dă.
Dar un judecător trebuie să o facă.
Guvernul a folosit mijloace tehnologice
pentru a pătrunde în dormitorul unei persoane
şi a-i spiona acelei persoane viaţa intimă.
E cel mai rău scenariu posibil, dle judecător.
E coşmarul prezentat de George Orwell.
Fratele cel Mare intrând în dormitoarele noastre.
Dacă acum nu vă interesează, atunci când?
Nimeni nu apără conduita guvernului aici, cu atât mai puţin eu.
Dar această femeie se foloseşte de asta, pentru a se victimiza.
Da, iar dacă fiica sau nepoata dvs
ar fi fost în clasa acestei femei...
Da, asta era. Hai să ne apărăm copiii.
Ăsta-i marele atu, nu?
Hai să fim nedrepţi, de dragul siguranţei copiilor noştri.
Atunci, hai să mergem până la capăt.
Avem 700.000 de delincvenţi sexuali înregistraţi în ţară.
700.000.
De ce să nu-i spionăm pe toţi?
La naiba, dacă tot facem asta, avem sute de mii de traficanţi de droguri,
ce vând droguri copiilor noştri în şcoală.
Să punem dronele pe ei.
De fapt, dacă stau să mă gândesc,
dacă e problema siguranţei, să intrăm în casele tuturor.
Astfel, vom fi toţi mai protejaţi.
Părerea mea e că părinţii fondatori ai naţiunii apreciau
unele lucruri mai mult decât siguranţa, unul dintre ele fiind libertatea...
dreptul nostru de a fi liberi în casele noastre
şi de a nu fi supravegheaţi de guvern fără mandat.
Acel gen de libertate care ne deosebeşte
de Siria şi China
sau de fosta Uniune Sovietică şi, probabil, de Arizona.
Genul de libertate asociată cu America.
Iar ideea că dvs, stând în acel scaun,
purtând această robă...
să declaraţi Al Patrulea Amendament mort?
E obscen, e de-a dreptul obscen.
Dle White, au existat plângeri împotriva reclamantei
făcute de elevi, foşti elevi sau părinţi?
Din ce ştiu eu, nu, dle judecător.
A fost o învăţătoare apreciată până acum.
Dnă Korn,
nu am puterea să ordon şcolii să vă reangajeze clienta, dar...
Consider că, acum, concedierea ei a fost nelegală,
împotriva interesului public, şi recomand cu tărie clientului dvs,
dle White, să o reangajeze pe această învăţătoare.
Şedinţa se suspendă.
- Ce? Am câştigat? - Pe aproape.
Putem să ne folosim de asta.
Nu o să vă spun eu cum să vă faceţi datoria de părinţi,
dar pot să spun că nu faceţi o treabă prea bună, momentan.
Iar tu eşti suficient de isteţ, ca să-ţi dai seama că locul tău e acasă.
Dacă aş fi fost tatăl tău, Scott, aş fi încercat să te conving
să-ţi termini măcar liceul, înainte să-ţi iei o slujbă.
Dacă nu te-aş fi convins, măcar să te duci la seral.
Ţi-ar fi astfel mult mai uşor să te duci la facultate, fiule,
dacă te vei hotărî vreodată să faci asta.
Dar nu sunt tatăl tău, aşa că...
Aveţi un copil isteţ.
Iar tu ai doi părinţi gata să facă totul pentru tine.
Aşa că uitaţi ce o să fac.
O să vă las o săptămână să vă rezolvaţi problema.
Dacă nu o faceţi, o să pasez problema autorităţii tutelare.
Aţi înţeles?
Ar fi bine să nu-ţi formezi o idee preconcepută despre facultate.
Iar voi, să nu vă faceţi idei preconcepute despre... Twitter.
Aţi înţeles? Mulţumesc.
Cred că o să mergem acasă.
Şi poate că o să începem să discutăm despre asta?
Vreau să pot să-mi trăiesc viaţa, tată.
Hai să ne ocupăm împreună de viaţa ta.
Scumpule, am fost mereu o familie.
Hai să mergem acasă.
- Păstrăm legătura. - Mulţumesc.
Da, n-ai pentru ce.
Tu te ocupi puţin de el, iar eu de ei.
Sună bine.
- Ai numărul meu? - Da, îl am.
Foarte amuzant, Tommy.
M-ai făcut mândru, Harry.
Declaraţia Drepturilor. America.
- Ai fost incredibilă. - Mulţumesc.
Harry, mă duc acasă.
Scuze pentru tot scandalul creat,
dar am angajat vânzătoare şi magazinul e deschis.
- Suntem din nou în afaceri. - Bine.
- Noapte bună, Adam. - Noapte bună.
- La naiba. - Se mişcă de capul ei, scuze.
Termină! Şi tu ai nevoie de un cap.
- Gânganie. - Nemernicule.
- Piticanie! - Gândacule!
Aşa ne alintăm noi.
Harry, ştiu că părerea mea nu contează foarte mult.
- S-ar putea să te înşeli. - Dar eşti o doamnă pe cinste.
Azi, ai luptat pentru America.
O adevărată doamnă.
...nici un părinte întreg la minte
nu ar dori o prinţesă porno
în clasă cu copilul lui de şapte ani!
Vrem să corupă mintea copiilor noştri?
Nu prea cred.
Dar Harry Korn nu e de acord cu noi.
Ce fel de judecător
pune o dezaxată sexual să se ocupe de nişte copii de clasa a III-a?
Ce e în capul celor din Ohio?
Avem o datorie, oameni buni, să ne apărăm copiii
de Margaret Albertson.
Cincinnati şi sistemul public şcolar din Cincinnati...
Sunt cu ochii pe voi.
Traducerea şi adaptarea: Haihui Nifty Subtitles Team