- Ia te uită cum arăţi! - Ştiam eu că vei remarca...
Nu tu, el.
Ăsta câştiga pe oră mai mult decât fac eu pe săptămână. Acum e şi mai bine îmbrăcat?
Am o decernare de premii deseară, la Hotelul Roosvelt.
- Dai sau primeşti? - Tu ce crezi?
- "Realizări în neurochirurgie". - Cu cine mergi?
- Aş veni cu drag, dar mă spăl pe cap. - Mă duc singur.
Ar trebui s-o iei pe Kate, e prezentabilă.
- Termină, Zeke. - Kate, Michael se duce la o serată
şi îi trebuie companion. Du-te cu el şi am eu grijă aici.
- Aiurea. - Am mult de lucru.
- Nu cred că... - Te-ai plictisi.
- Are de lucru. - Deci...
Bine.
Las-o baltă.
Nu vreau să se răcească mâncarea de la dineu.
Noapte bună.
Michael?
- Putem sta de vorbă? - Nu-i momentul...
De câte ori m-am apropiat de tine toată săptămâna, te-ai dat ocupat.
M-ai sărutat şi ţi-am răspuns.
- Ştiu. - Ce crezi că ar trebui să...?
Sunt măritată.
Îmi pare rău.
Dar am o treabă în seara asta.
- Iar fugi! - Nu, dar nu vreau să întârzii.
Vom sta de vorbă mai târziu.
Chelner, îmi mai aduci unul?
Gene! Au ajuns să dea premii la toată lumea.
Ce mai faci, nebunule?
- Cum o duci, dle Tipton? - Bine. Felicitări pentru premiu.
Mersi, dar nu eu sunt cel care transforma dezastrele naturale în artă.
Chiar mă gândeam "De ce nu mă întorc în New York, să pierd vreo femeie"
"în faţa farmecului lui Michael Holt?"
- Eu am pierdut mai multe în faţa ta. - Zi-mi şi mie una.
Aşa e.
Vezi să nu pui labele pe prietena mea. E dragostea vieţii mele.
- Zău? - Ne-am cunoscut acum două săptămâni.
- În India. Abia am venit. - E indiancă?
Mult mai exotică. Sunt din Brooklyn.
Michael Holt, fă cunoştinţă cu Trish Sulloway.
- Mi-l amintesc. - Ce făceai în India?
Luam depoziţii pentru un caz.
Trish e partener la firma Hunter & McFadden.
Frumoasă şi deşteaptă!
Îi va fi greu mamei tale să-i găsească nod în papură.
Doamnelor şi domnilor, luaţi loc.
Îi invit pe laureaţi să ni se alăture.
- Mergem? - Urează-mi noroc, iubito.
Mult noroc amândurora.
Decernarea premiului Pathfinder lui Gene Tipton a fost o decizie uşoară.
- E pe deplin îndreptăţit... - Te simţi bine?
Cineva care a stat lângă urşii polari n-ar trebui să se teamă de un discurs.
Respiră adânc, nu-ţi încorda genunchii
şi, în ultimă instanţă, închipuie-ţi că toată lumea e dezbrăcată.
Doamnelor şi domnilor, îl invităm pe primul laureat, Gene Tipton!
Bună seara tuturor şi... mulţumesc.
E un mare premiu să fii onorat...
Pardon. M-am încurcat.
E o mare onoare să te numeri printre...
Printre aceia...
Gene!
Gene, mă auzi? Gene?
- Chemaţi o ambulanţă! - E teafăr?
Gene!
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Episodul 16
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro
- Nu-i nevoie să rămân aici. - Ai leşinat şi te-ai lovit la cap.
- M-ai speriat îngrozitor. - Emoţiile au fost de vină.
Dacă-mi schimb cărarea, nu se mai vede nicio umflătură.
Am văzut eu umflături care au devenit ceva grav.
Mi-ai făcut tomografie, nu? Ce-ai văzut?
Nimic. N-ai fractură de craniu, nici hemoragie cerebrală.
- Vezi? Sunt bine. - Totuşi, ai febră. 38 grade.
- Te simt cum arzi. - Mereu prind viruşii din zbor.
Vrei s-o sun pe mama ta?
Nu. Mâine am şedinţă foto cu secretarul general al ONU.
O să stai aici până zice Michael că eşti 100 % refăcut.
Te rog! Faci asta pentru mine?
Ce-ţi spuneam? E frumoasă şi deşteaptă.
Are noroc cu tine, Michael.
Erau şi alţi medici în sală. Eu eram cel mai aproape.
Ca prieten, voiam să zic.
Tu eşti cea care l-a convins să rămână.
- S-o sun pe mama lui? - Nu-i deloc o idee bună.
- E dificilă. - Spune-i cum vrei.
Când m-am dus la el să-mi facă pozele pentru Times, a apărut imediat în studio
- cu lapte şi prăjituri. - Ce drăguţ!
- Apoi a început să dea cu aspiratorul. - Suferă de SMG.
Sindromul Mamei Grijulii. M-am mai confruntat cu asta.
Atunci nu vei avea probleme cu Blanche.
- Noapte bună, Michael. - Noapte bună.
Dormi aici de-o săptămână.
Ai de gând să vii acasă?
Aşa îi spui tu, "acasă"?
Acolo locuieşti. Acolo locuim amândoi.
Te-am prins când te întâlneai pe furiş cu o avocată de divorţuri.
Am vorbit cu ea doar ca să înţeleg ce-i în capul tău.
Faptele spun mai multe decât vorbele. În cazul tău, mi-au spus totul.
Să înţeleg că nu mai e nimic de spus.
- Cred că nu. - Bine...
Îmi pare rău că ai auzit aşa ceva.
N-am ştiut că aveţi probleme. Îmi pare rău. Care-i prognosticul?
Relaţia e legată la aparate. Trebuie s-o deconectez.
Cine vrea un pacient?
Ocupă-te tu de acte, eu mă concentrez la altceva.
Îi preiau eu, Autumn. Sunt dr Sykora. Cu ce vă ajut?
Am fost ieri la patinaj cu Louise în parcul Rockefeller.
Un puştan care se dădea mare a răsturnat-o şi s-a lovit de zid.
Ieri nu m-a durut dar azi, când m-am trezit,
degetul mare era umflat şi vânat.
Ai nevoie de o radiografie. Vino.
- Ţi-ai fracturat degetul mare. - E nevoie de operaţie?
Nu, osul se vindecă singur.
Dar va trebui să porţi aşa ceva până se vindecă fractura.
N-aveţi şi sub formă de balerini?
Nu prea sunt la modă, nu?
Nu poate merge în drumeţii cu aşa ceva, nu?
Plănuiam o excursie luna viitoare, să aniversăm transplantul ei de cord.
- Ai făcut un transplant? - Acum şase luni.
Am avut cardiomiopatie.
Ne temeam că nu-mi vor găsi la timp o inimă nouă,
dar ne-au sunat de la spital că au găsit una.
Acum sărbătorim făcând ceva amuzant, cum e patinajul.
Ne amintim că fiecare zi e un dar.
Nicio drumeţie până nu te vindeci complet.
- Pot să-ţi ascult inima? - Da.
- Să mă asigur că eşti bine. - Bine.
Nu ai suflu sistolic... nici pierderi de ritm.
În afara degetului, te mai supăra ceva?
M-am simţit cam obosită în ultimele zile, dar...
- Nu cred că am ceva. - Bine.
Nu vreau să te alarmez, dar unele organe pot fi purtătoare de infecţii.
Îţi fac nişte analize,
apoi sun la organizaţia donatoare să văd dacă au verificat inima.
Bună dimineaţa. Bea asta. Uită-te şi peste astea.
Rezultatele analizelor lui Gene?
Hemoleucograma e normală. Nu sunt infecţii bacteriene.
- Atunci care-i problema? - Febra i-a crescut la 39.
Să-i rezerv un pat la spitalul Manhattan?
Nu, ţine-l aici. Mi-e prieten.
Să vedem ce prieten îţi va fi când vezi ce-a făcut toată dimineaţa.
- Lasă aparatul. - Haide, e nemaipomenit!
Zici că-i bordul navetei Enterprise.
Chestiile astea sunt experimentale.
Cum te simţi?
Slăbit, mă doare stomacul, acum m-a luat şi capul.
Ţi-am spus să pui asistenta să mă sune dacă te simţi mai rău.
Trish mi-a stat la căpătâi toată noaptea.
N-am observat cât mi-e de rău.
Din clipa în care am cunoscut-o, fiecare bucată din puzzle s-a îmbinat.
De când vă cunoaşteţi?
Poate vei simţi şi tu la fel, într-o zi.
Înainte să mergi la altar, trebuie să te facem bine.
- Puncţia lombară nu a relevat nimic? - Nu ai meningită.
Nici malarie, nici febră tifoidă.
- Se pot face şi alte analize? - Da, o mulţime,
dar aş vrea să-i pun câteva întrebări personale.
- Pot pleca, iubitule, dacă... - Nu, n-avem secrete. Întreabă-mă.
- Activitatea sexuală recentă. - Ce-i cu ea?
Călătoresc vreo 50 de săptămâni pe an. N-am prea avut relaţii serioase.
Dar mereu am folosit prezervativ.
Vreau să-ţi fac testul HIV, să fiu sigur.
Pot să ţi-l fac şi ţie?
Sigur, dar să ştii că nu ne-am culcat încă unul cu altul.
- Nu vă judeca nimeni. - Vorbeşte serios, Michael.
Când ştii că-ţi vei petrece toată viaţa cu cineva, ai răbdare.
- Te simţi bine? - Iubitule, eşti bine?
- Nu pot să respir. - Pune-te la loc în pat.
Încet...
Ce auzi?
Respiraţia e îngreunată.
Te trec pe oxigen. Respiră încet şi adânc.
Ce-i cu el, Michael?
Când voi şti, îţi voi spune.
Mulţumesc.
Ce să fac?
Era administratorul de la banca de organe.
Pacienta cu transplant de cord...
- Au verificat inima? - Inima e în perfectă stare.
Pari şocată. Ce s-a întâmplat?
Nu mi-a spus numele donatorului,
dar inima lui Louise provenea de la un accident rutier din Alphabet City,
produs în septembrie anul trecut. Donatoarea era o doctoriţă de 40 de ani.
Chiar şi moartă, tot a salvat vieţi.
- Să-i spun? - Tu n-ai vrea să ştii?
- Ştiu că vrei să discutăm. - Nu-i vorba de asta.
Am o pacientă pe care te rog s-o vezi, dar mai întâi stai jos.
- Niciun pacient nu mă mai poate şoca. - Femeia asta are inima Annei.
Louise, Joel, el e dr Holt. L-am rugat să ni se alăture.
Bună, ai venit să-mi asculţi inima cea nouă?
Când află medicii, toţi vor s-o asculte,
ca şi cei care pun mâna pe burta unei gravide.
Aş vrea să-ţi văd inima.
Aţi vorbit cu organizaţia donatoare?
Inima e perfect sănătoasă. E ciudat,
dar, după discuţia cu ei, cred că inima provine de la femeia
care a condus această clinică.
- Anna Paul. - O cunoşteaţi?
Doar după numele de pe plăcuţa din sala de aşteptare.
- Cine-ar fi crezut? - Ce mică-i lumea...
- Aţi cunoscut-o, nu? - N-am întâlnit-o niciodată.
Am fost angajată în locul ei, dar, din câte-am auzit,
nu puteai primi o inimă mai iubitoare.
- Ea are inima mea? - Dar dvs, dr Holt?
- Aţi cunoscut-o? - Eu...
Eu am început să lucrez aici după moartea Annei.
- De ce nu le spui? - Indiferent dacă am cunoscut-o sau nu,
vei fi bine îngrijită aici.
Te simţi bine, Michael?
Cum arată, dr Holt?
E frumoasă.
Cred că oboseala nu se datorează unei infecţii,
ci e mai degrabă o anemie
cauzată de medicaţia pe care o iei.
Dr Kate îţi va face hemoleucograma.
Mă bucur că v-am cunoscut.
De ce-ai minţit?
Femeia aia nu trebuia să ştie că inima ei aparţinea fostei mele soţii.
- Ai dreptate. - Nu se întâmplă în fiecare zi
să-ţi apară inima în faţă.
E uluitor, nu? Preţ de o clipă, uitându-mă la monitor,
m-am simţit ca şi cum aş fi fost încă vie.
Într-un fel, aşa şi eşti.
- Te simţi bine? - Da.
Cred că ţi s-a părut ciudat să vezi vechea inimă a Annei.
"Vechea inima"? După cele întâmplate, cred că arată foarte bine.
Da...
Dacă are nivel scăzut de hematii, trebuie s-o treci...
Pe suplimente de fier. Ştiu cum se tratează anemia.
Am vrut să fiu meticulos.
Kate...
În legătură cu cele întâmplate săptămâna trecută...
- Putem vorbi altădată despre asta. - Despre ce să vorbiţi?
Nu aveam capul limpede atunci. Pierdusem o pacientă
care mi-a fost prietenă bună şi...
Ai avut dreptate. N-ar fi trebuit s-o fac.
- N-ar fi trebuit s-o facem. - Crezi că a fost o greşeală?
- V-aţi culcat unul cu altul? - Nu.
- Deci, n-a fost o greşeală? - Ne-am sărutat.
- Ştiu. - Te-ai sărutat? Era şi cazul!
După cum spuneai şi tu, eşti măritată şi am întrecut măsura.
- Ne-am înţeles, deci. - Da.
- Rămânem în relaţii strict profesionale. - Exact asta voiam să spun.
Pentru tine e o zi mare, frate Mike.
Am auzit că Anna a apărut din nou în viaţa ta.
Am văzut o pacientă care a făcut un transplant,
nu-i cazul să dai cu tămâie.
Dacă te bate universul pe umăr, ar trebui să fii atent.
La ce?
Femeia care are inima Annei locuieşte în vecinătate
şi era pe primul loc pe listă.
Aşa se fac donaţiile de organe.
Deci tot mai crezi în coincidenţe.
Iar tu nici acum nu gândeşti.
Inima ei n-a apărut întâmplător. Ar trebui să ţi-o foloseşti şi tu pe-a ta.
Uită-te în josul paginii. Verifică doza şi semnează.
- Asta-i semnătura nervoasă. - Nu ştiu ce vrei să spui.
- Te-a supărat ceva la clinică? - Nimic din ce aş vrea să discut.
- Fir-ar, am scris "să discut". - Slavă Domnului că nu te deranjează nimic.
- Au venit rezultatele lui Gene? - Toate sunt negative, dar are 40 febră.
Ce-i cu băiatul ăsta? Îl ţin de 24 ore şi nu ştiu diagnosticul.
Îl caut pe Gene Tipton. Sunt mama lui, nu aştept!
- Dr Holt! - Bună, dnă Tipton, nu ştiam că veniţi.
M-a anunţat o femeie. Nici nu ştiam că Gene e în oraş.
- Totuşi, aţi venit pregătită. - Aveam câte ceva prin frigider...
- Pot să-mi văd fiul? Unde e? - Urmaţi-mă.
- Aici. - Gene, dragul meu!
- Mamă, ce cauţi aici? - Eu am sunat-o.
I-am luat numărul din telefonul tău. Te simţeai tot mai rău.
Doamnă Tipton, sunt Trish. Eu v-am lăsat mesajul.
Drăguţ din partea ta. Ce-ai păţit, scumpule? De ce ai un tub în nas?
- Sunt bine. - Trebuia să mă suni când ai ajuns.
- De ce-a trebuit să aflu de la o străină? - Sunt iubita lui.
Acum am venit, odihneşte-te, ţi-am adus ceva de mâncare.
- Domnule doctor... - Da?
Dacă fiul meu nu-mi spune ce se întâmplă, vreţi s-o faceţi dvs?
Gene şi-a pierdut cunoştinţa aseară.
Îl ţinem aici fiindcă are febră şi nu poate respira cum trebuie.
- Îl veţi face dvs bine. - Credeţi-mă, încerc.
- Gene, ce e? - La o parte!
- Ce-a păţit fiul meu? - Nu mai respiră.
Să vină o asistentă cu trusa de resuscitare!
Intubează-l. Îl ducem în sala de operaţii.
- Ce-a păţit? - Rita!
- Să mergem, doamnelor. - Fiul meu...
Îmi pare rău.
Sună-l pe Victor, facem o intubare de urgenţă.
Bine.
La trei. Unu, doi, trei!
- Vreau repetarea analizelor de laborator. - Pulsul a scăzut la 78.
- L-am sedat. - Bisturiu şi tub endoscopic.
Am intrat.
Ce se întâmplă? De ce sângerează? I-ai lezat traheea?
Nu, intubarea a fost uşoară.
Acum aud şi raluri difuze.
Trebuie să vedem de ce sângerează.
Sucţie. Ce se aude cu analizele alea?
Acum le-am primit. Câteva sunt anormale.
TGP e 2800, creatinina 7, INR 11.
Insuficienţă hepatică, de-asta nu coagulează sângele.
- Îi cedează şi rinichii. - Un vas de sânge spart.
Dă-mi electrocauterul.
Dacă nu rezolvăm ficatul, va sângera în continuare.
- Ai idee ce e? - Încă nu.
Mai sunt multe găuri de peticit până să se spargă vasul.
Cred că eşti foarte obosită după un zbor aşa de lung.
- Dacă vrei să mergi acasă... - Mă simt bine.
- De fapt, am ajuns aseară. - Şi nu m-a sunat nimeni?
Era deja târziu şi Gene a crezut că avea rău de avion.
E clar că e mult mai mult.
- Cum se simte fiul meu? - Cum e Gene?
A avut sânge în plămâni, dar dr Holt l-a stabilizat.
- Doamne sfinte! Rămân cu el. - V-am pregătit o cameră.
Aveţi una şi pentru mine? Şi eu rămân.
Scuză-mă, dar abia v-aţi cunoscut.
Băiatul meu îmi spune despre iubitele lui, dar de tine n-a zis nimic.
Când eu şi soţul meu eram doar iubiţi, m-a dus să mă prezinte mamei lui.
Am scăpat un pahar de vin roşu pe covorul ei alb.
Mi-a dat o cârpă şi n-a mai vorbit cu mine o lună.
Asta era acum 35 de ani. Acum suntem foarte apropiate.
Ce poveste drăguţă...
Îţi pregătesc şi ţie o cameră. Hai să-l vedem pe Gene.
E intubat, aşa că nu poate vorbi.
Dr Holt i-a dat ceva să doarmă toată noaptea.
Să nu încercaţi să-l treziţi.
- Se pare că ţi-ai găsit naşul. - Da.
Unele îngheţate se topesc ceva mai greu...
- Te duci acasă? - Nu, am un pacient de văzut la clinică.
Chestia aia care nu te deranja de mai devreme?
Pacienta care a apărut cu inima transplantată de la Anna.
- Doamne! Se simte bine? - Da.
O rană minoră, care n-are nicio legătură cu transplantul.
Probabil ţi-a trezit nişte amintiri.
Uneori, mi se pare că Anna n-a murit niciodată.
Dr Holt avea dreptate. Analizele arată că eşti anemică.
De-asta te simţi obosită. Ia câte o pastilă pe zi, cu prune uscate.
Nu-mi plac prunele uscate.
Trebuie să-ţi placă, vor preveni constipaţia datorată suplimentelor de fier.
Înainte să mă îmbolnăvesc, nu luam nici vitamine.
Acum iau pastile să nu-mi fie respinsă inima,
pastile care să vindece anemia...
- Acum, şi prune uscate. - O să le mănânce, dnă doctor.
Bravo. Uite trimiterea la ortoped.
- Îţi va monitoriza degetul. - Mulţumesc.
- Dr Holt. - Bună.
- Ce faci pe-aici? - Am vrut să văd dacă Louise e bine.
- Pot să te mai ascult o dată? - Dă-i drumul.
Sună foarte bine.
Voiam să mă asigur că eşti bine.
Am fost în multe spitale, dar voi m-aţi îngrijit cel mai bine.
Ne dăm silinţa.
Dacă ai ceva probleme, sună-ne.
- Mulţumesc, domnule doctor. - Michael!
Bună, Harrison. Ai venit după Kate?
Cam aşa ceva. Nu aveţi treabă acum, nu?
Cine, Kate? Nu. Eu tocmai am condus o pacientă...
- Harrison! - Şi plec şi eu.
Noapte bună.
De ce-ai venit? Am stabilit că nu mai avem ce ne spune.
Ba da.
Vreau să-mi întemeiez o familie.
- Poftim? - M-am gândit mult şi...
Sunt însurat cu o femeie extraordinară,
care mă face mai fericit ca niciodată.
De ce am dat-o în bară?
Acum, eu nu mai ştiu ce să zic.
Ascultă doar. Avem şansa s-o luăm de la capăt.
Mi s-a oferit un post de director executiv la o firmă medicală din Houston.
- E postul vieţii mele. - Nu plec din clinica asta, Harrison.
- Asta mi-am dorit mereu. - De-aia le-am şi spus
că nu accept postul decât dacă au ceva şi pentru tine.
Se pare că au.
Se deschide o nouă clinică gratuită şi vor s-o conduci tu.
Cu personal dublu şi resurse triple.
- Le-ai spus despre mine? - Da.
Le-am trimis CV-ul tău. Ştiu că am fost obraznic.
Dar slujbele astea ne-ar permite să stăm mai mult timp împreună.
- Nu ştiu, Harrison... - Ai putea să te vezi cu ei.
Să vezi dacă îţi place.
Dar te rog, întoarce-te acasă. Fii din nou soţia mea.
- Chiar vrei să-ţi întemeiezi o familie? - Da.
Ce zici? O luăm de la început?
Bună dimineaţa. Te simţi mai bine?
Mă simt ca trecut prin maşina de tocat.
- Unde-i Trish? A plecat? - E la toaletă.
Mama ta s-a dus să-şi ia o cafea.
- Ai văzut cum s-a purtat cu ea? - Da.
Ar fi cazul să-i aminteşti că eşti adult.
- Ce mai face băiatul meu? - Nu-i în cea mai bună formă,
dar facem tot ce putem.
- Sigur nu-i ceva luat din India? - L-am testat contra tuturor viruşilor.
Toate rezultatele sunt negative. Trish a fost şi ea în Mumbay şi e bine.
Sper.
Mă spălam pe dinţi.
- Poate n-am folosit destulă aţă dentară? - De ce? Ţi-au mai sângerat gingiile?
Nu ca acum.
Aş vrea să-ţi examinez gura.
- Ai o leziune herpetică pe gingie. - Ai herpes?
- Mamă! - Gene s-a îmbolnăvit fiindcă l-am sărutat?
Din păcate, i-ai dat un virus ce a reacţionat cu un altul din corpul său.
E foarte rar, dar poate duce la o supra infecţie în sânge
şi la insuficienţă hepatică.
- Dar se poate trata. - Sigur. Cu aciclovir intravenos,
iar la tine, Trish, cu pastile.
Totul e din cauza mea!
- E vindecabil. - N-aveai de unde să ştii, iubito.
Am crezut că sunt doar nişte afte.
Dacă nu m-aş fi spălat pe dinţi...
- Puteai să mori. - N-am murit, mamă.
- Lasă-mă odată în pace! - Regret că ţi-am făcut rău.
- Trish... - Unde pleci? Trish?
- A luat deja o decizie. - Trish!
- Deja e aglomerat? - Până la 9 avem mai mulţi pacienţi
- decât aveţi voi toată ziua. - Dar nu un tip care să moară din sărut.
Nu... E păcat când ceva frumos poate strica...
Nu mai spun niciun cuvânt.
Mai bine, fiindcă s-a întors Louise.
Ce s-a întâmplat? S-o ducem în spate.
A început cam de-o oră.
Am vrut să-l sun pe Joel, dar e la o şedinţă în San Francisco.
Par să fie peteşii.
O iritaţie produsă de hemoragia capilarelor.
- Te doare capul, ai febră? - Nu, dar respir greu.
Şi-a rupt degetul de la picior. Cred că are EG.
Chem o ambulanţă.
- Ce înseamnă EG? - Embolism gras.
O boală produsă de eliberarea în sânge a acizilor graşi,
după o fractură.
Cum de n-aţi ştiut?
Se manifestă abia după câteva zile.
- Mă voi face bine? - După ce ajungi la spital.
Vei lua steroizi şi ţi se va pune un filtru
ca să nu ajungă cheagurile la inimă.
Îl poate suna cineva pe soţul meu?
O să-l anunţe asistenta socială.
Vin imediat.
Am auzit că Gene începe să-şi revină.
Dr Holt face miracole.
Aşa e. Văd asta în fiecare zi.
Una din bucuriile acestui serviciu.
Se pare însă că nu toată lumea e fericită. Am văzut-o pe Trish plecând înlăcrimată.
Probabil se simţea vinovată. Ea i-a dat infecţia fiului meu.
Atâta pagubă! Nu-i aşa?
Eu aş fi furioasă dacă cineva mi-ar da aşa ceva.
Îţi dai seama? Să îmbolnăveşti pe cineva drag?
Cum să te mai suporţi apoi?
De fapt...
Ce anume?
Când Gene avea 15 ani, am făcut varicelă.
Nu ştiu cum am făcut-o aşa târziu,
dar am încercat din răsputeri să n-o ia şi el,
însă tot a luat-o.
Până la urmă, a ajuns în spital cu pneumonie.
M-am simţit groaznic.
- Nu te-a urât pentru asta? - Nu, sigur că nu.
- De ce nu? - A fost un virus.
N-a fost vina mea.
Savurează-ţi cafeaua.
Cu soţul am vorbit, dar s-a spart o ţeavă pe bulevard şi traficul e oprit.
- Ambulanţa va întârzia. - Nu avem timp.
Te duc eu la spital.
- Unde pleci? - Ambulanţa întârzie. Mă duc cu maşina.
Era acolo, dar e blocată de alte trei.
Super. Atunci luăm taxiul.
Rita, anunţă la Manhattan Memorial că suntem în drum spre ei.
Să pregătească sala de operaţie şi un filtru cardiac.
Nu ştii să minţi, dr Holt.
Ce tot spui?
Ştiam că toţi chirurgii sunt foarte duri.
Aşa era şi cel care m-a operat. "Nu face asta, nu face aia!"
Până într-o noapte când eram la Reanimare şi credea că dorm.
Se uita la monitorul meu cardiac
şi mi-am dat seama că se prefăcuse.
Făcea pe durul tocmai fiindcă îi era frică.
Aşa se împăca el cu ideea că aş putea să mor.
Am văzut aceeaşi expresie temătoare pe faţa ta, când îmi ascultai inima.
Însă era şi ceva în plus.
Anna Paul a fost soţia mea.
De ce m-ai minţit?
Fii atent!
Scuze...
- Sunteţi teferi? - Sunt bine.
Du-ne la clinica Holt...
Trimiteţi o ambulanţă! Strada 8 colţ cu D.
- Sunteţi teferi? - Cred că da.
- Louise, cum te simţi? - Nu-mi pot mişca piciorul.
- Fii calmă. - Piciorul meu...
Nu-mi simt braţul.
Rămâi aici, vin imediat.
Scuze, m-a sunat şeful. O singură clipă n-am fost atent la drum...
Trebuie s-o scoatem de acolo. Ai un levier?
Simţiţi mirosul?
- Haide! - S-a spart rezervorul.
Daţi-vă la o parte! Taxiul poate exploda oricând.
- Trebuie să plecăm de aici. - Nu plec fără ea.
Trebuie să mă ajuţi s-o scoatem.
Şi-a prins piciorul. Trebuie s-o scoatem de acolo.
Nu pot s-o deschid.
Şi uşa e blocată. Trebuie scoasă prin spate.
Du-te-n faţă. Tu trage de uşă.
Am prins-o.
Fii calmă, Louise. Te vom trage afară.
Când vă zic eu. Unu, doi, trei.
Haide!
Hai! Prinde-o de picioare!
Uşurel... Bine.
Să mergem!
Sunteţi teferi? Eşti bine?
Mulţumesc.
Louise? Louise!
E bine?
- Nu! - Ce s-a întâmplat?
I s-a înfundat clavicula şi îi opreşte sângele către inimă.
Ai un cleşte? Dă-mi-l!
Ţineţi-i braţele.
Ţineţi-le fixe, prindeţi-o de umeri.
Ţineţi-le aşa. Haide...
Hai!
Bine, clavicula a revenit la locul ei.
Tot n-are puls.
- O poţi salva, Michael? - Încerc.
Poftim?
Rana a blocat prea mult circulaţia sângelui către inimă.
Te rog, n-o lăsa să moară!
S-a dus.
Te rog, Trish, vino înapoi.
Acum mă simt bine, dar nu pot fi fericit fără tine.
- Cum te simţi? - Fizic, mai bine.
- În rest însă... - Vrei să-ţi aduc ceva?
Problemele mele actuale nu pot fi vindecate de tine sau de Michael.
S-au terminat orele de vizită?
Îmi pare rău că am plecat. Nu te mai părăsesc niciodată.
Vă las singuri.
Şi eu.
Mamă...
Mulţumesc.
Salut. Mergem la barul lui Miguel. Vii şi tu?
- E o bombă. - De-aia au bere cu 1 $.
De-aia ne şi permitem să mergem acolo.
- Trebuie să închid. - Eşti sigură?
Da. Beţi şi pentru mine.
Ne vedem mâine.
- Mike. - Salut.
- Vii la o bere? - E-n regulă...
Te simţi bine?
Nu ştiu.
Pari diferit, Michael.
Michael? Ce-ai păţit la cap?
Taxiul nostru a fost lovit de un camion.
Poftim?!
Louise a murit acolo.
Michael...
Tu cum ţi-ai petrecut ziua?
Harrison a primit slujba viselor sale.
Perfect.
În Houston.
Te muţi în Houston?
Nu. Iubesc prea mult locul ăsta ca să plec.
Mă bucur.
Harrison va pleca fără tine?
Rămâne şi el.
Vrea să ne salvăm căsnicia.
Asta vrei şi tu?
Încă mai aveţi deschis? Mă doare rău burta...
Vino cu mine. Vom avea noi grijă.
Dr Holt?
Mă ajuţi?
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com