Bună, Rita.
Ia uite cine-a venit! Intră, frumuşelule!
Mi-a fost dor de tine în aceste trei săptămâni.
- Te simţi bine? - Da, cred că mi-a pocnit o vertebră.
- Îmbrăţişarea mea e cam brutală. - Nu, am făcut parasailing în Maui.
Cred că te pot strecura pe lista pacienţilor.
Îmi pare rău, nu accept pacienţi fără programare.
Bună, Michael. Ce mai faci?
Voi face o excepţie pentru fostul nostru psihiatru.
- E-Mo are nevoie de mâna ta vindecătoare. - Medicul devenit pacient.
Îl caut pe băiatul care ştiam că va reuşi.
Vino încoace... Doamne sfinte, Lily!
Bună.
E-Mo, Rita, ea este Lily.
- Tot Meyerson? - Da.
Încântată de cunoştinţă. Sunt iubita din liceu a lui Mikey.
- Zău? - Spune-ne mai multe, Mikey.
- Nu, el nu se laudă cu cuceririle. - Nu-i asculta. Ce faci pe aici?
Mă duceam în Soho la nişte cumpărături,
când taxiul meu a lovit o maşină din spate.
Am zburat în faţă şi m-am lovit la genunchi.
Mi-am făcut radiografie la spitalul Manhattan.
M-am ales cu bandajul ăsta.
- E doar o luxaţie. - De unde-ai ştiut unde mă găseşti?
Din anuarul absolvenţilor.
M-am gândit că poate te conving să vii la întâlnirea de 20 de ani.
- Când e? - Maine, îţi spun de săptămâni de zile.
Nu pot, am o programare.
- Haide... - O anulez.
- Du-te! Eu am fost. Am dansat... - Aş fi plătit să te văd.
Trebuie să refuz.
Speram să-ţi iei din nou pantalonii largi şi cravata aia îngustă.
- Asta aş plăti şi eu s-o văd! - Şi eu.
Nu-i prea amuzant. Văd că ai o vânătaie aici.
Te-ai lovit la cap în accident?
Nu, îmi amintesc doar durerea din genunchi.
- Te mai doare undeva? - Mi-a cam înţepenit gâtul, dar...
Poate fi din cauza şocului.
Dacă tot eşti aici, o rog pe Rita să te ducă la tomograf.
- Până-l examinez eu pe E-Mo. - Chiar e nevoie?
Sunt plătit să fiu paranoic. Nu durează mult.
- Ne vedem imediat. - Mi-a făcut plăcere.
Hai să-mi povesteşti
cum a ajuns Mikey al tău dr. Holt al meu.
Stai, stai. Nu mă aud.
- Norocosule. - Să mă pupi...
- Ce se întâmplă cu microfoanele? - Acum lucrez la acute. Răbdare.
- Tobele stabilesc ritmul. - Am cântat exact pe ritmul tău.
Şi de ce eu făceam aşa...
Iar tu aşa?
Hai să te aud din nou, Zeke. Fără chitară, doar vocea.
- Probă de microfon. - Fir-ar să fie!
- Ce-ai păţit, Scotty? - Mi-a intrat o chestie în mână.
Răsfiră degetele. Nu-i adâncă, nu trebuie copci.
- Strânge pumnul. - Mă doare!
- Cred că e rupt. - Nu, n-am nimic.
Zău? De-aia arăţi de parcă te umflă plânsul?
Îţi fac o atelă. Vino mâine la clinică să-ţi facem o radiografie.
Ai trusa de prim ajutor în buzunar?
Fac rost. Caută-mi nişte bandă izolatoare şi un cuţit de întins untul.
- Plus o duşcă de whisky şi un avocat. - Gura.
- Deci chiar m-am lovit la cap. - Da.
În urma impactului, ai făcut ceea ce se numeşte hematom epidural.
Din cauza accidentului, s-a produs o hemoragie minoră. Aici.
- Dar nu mă doare capul. - E mică şi n-ai simptome.
Aşteptăm să vedem, dar aş prefera să rămâi aici la noapte.
Mulţumesc, dar mi-am rezervat cameră la un hotel.
- Crede-mă, e mai bine aici. - N-o să păţesc nimic.
Lily, aş vrea să vii mâine la un nou consult.
Bine. Mă bucur că te-am revăzut, Michael.
- Arăţi foarte bine. - Şi tu.
Haide.
Am auzit că te-ai însurat cu o doctoriţă şi aţi plecat în Alaska.
E o poveste lungă.
Mi-ar plăcea s-o aud. Deseară, poate?
- Am venit pentru întâlnirea de 20 de ani. - Da, mi-ai spus.
Voiam să-mi iau o rochie, dar taxiul meu a lovit din spate altă maşină.
- Te simţi bine, Lily? - Mi-am luxat genunchiul.
Poate n-ar trebui să pleci...
Lily?
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Episodul 15
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam
- Am auzit-o ţipând. - A reînceput hemoragia.
Îi drenez sângele care-i apasă pe creier.
- Zicea că are un prieten. - Caută-i celularul şi sună-l.
Geanta ei e lângă lift.
Cum e, Michael? Mai sângerează hematomul?
- S-a coagulat, pare-se. Cum e tensiunea? - Stabilă.
- Perfect. - Ultimele copci.
Vă mulţumesc tuturor. Bravo!
Zeke Barnes lucrează cumva aici?
Da, imediat termină cu un pacient.
- A ieşit deja pe cauţiune? - Ce tot spui acolo?
Înseamnă că au renunţat la acuzaţii. Uite-l!
Salut. Ce-i cu faţa asta?
- Cred că cineva a făcut mişto de mine. - Scotty Cartolano,
fratele vitreg şi rău al lui Zeke de la altă mamă.
Kate Sykora, mersi pentru puseul de adrenalină.
- Ce-ţi mai face laba? - Nu prea bine.
S-a infectat. Te-ai tăvălit prin ţărână?
- Da, cu soră-ta. - Unde-i atela pe care ţi-am făcut-o?
- Nu-mi puteam mişca degetele cu ea. - Asta era şi ideea, deşteptule.
Facem o radiografie şi antibiotice intravenos.
- Să te facem bine până mâine. - Mai bine fă-mi tu radiografia.
Nu vreau să mă pipăie ăla peste tot.
Doar fiindcă nu eşti amuzant şi mi-e milă de tine.
Ai grijă cum te porţi. E şefa mea.
Nu-i nimic rupt. În rest, te simţi bine?
Foarte bine. Dar tu cum te simţi?
- Nu te supăra, dar pari cam tristă. - Poftim?
Eşti sexy, dar ai ochii trişti.
Ochii mei sunt mai sus.
Cred că ţi-ar prinde bine dragostea unui baterist.
Spune-i asta soţului meu.
Lăsăm antibioticul să-şi facă efectul. Revin imediat să te văd.
O să-mi fie dor de tine.
Arată bine. Discurile nu sunt pensate, nervii nu sunt atinşi.
Înseamnă că a fost doar o întindere de muşchi.
Era un pretext să vii înapoi. Nu aşa ar zice Freud?
Nu face psihanaliză pe mine.
Mi-a spus Rita că ai operat-o pe Lily.
- E în regulă? - Da, operaţia a decurs bine.
Va cânta în continuare.
La pian, e maestră. Preda la Georgetown.
Tot e bine că v-aţi întâlnit după atâţia ani.
Nu-i uşor să te desparţi de Michael Holt. Aş putea scrie un roman.
- Te simţi bine? - Da.
- Recunoaşte, îţi vrei postul înapoi. - Încă nu-s pregătit pentru asta.
Vrei să-ţi mai distrugi puţin corpul? Să te bagi în vulcan să vezi că eşti viu?
- Nu chiar. - Cred că a cunoscut o femeie.
- Ai cunoscut pe cineva în Hawai. - De când eşti aşa perspicace?
De când nu mai simt ameninţarea bolii, îmi savurez libertatea nou descoperită.
- E nemaipomenit. - Cine-i? O băştinaşă?
Nici vorbă. E avocat ecologist în Boston.
O cheamă Maya Long. Vreau să-i fac o vizită,
poate iese ceva.
- Nu sună rău. - De ce e nervos?
Care-i problema?
Cred că ar putea fi ceva serios.
Ceva care să dureze...
- A trecut ceva vreme... - O să te descurci tu.
Zise expertul.
Cinci şedinţe de kinetoterapie. Gata cu senzaţiile tari.
Viaţa e destul de surprinzătoare şi aşa.
- Ce mai faci, urâtule? - Cam naşpa.
Vânătăile şi inflamaţia urcă spre cot. Nu-i bine.
- Nu te supăra, dar e scârbos. - Ai febră.
- Cum mai merge? - Are febră şi i s-a umflat braţul.
- Sub antibiotic? - Ştiam eu că vii la mine în genunchi!
Ia să ne uităm. Nu-mi place.
- Fasciită necrozantă. - Ce altceva ar fi aşa agresiv?
- Vorbiţi în engleză, vă rog. - Ai o bacterie ce-ţi mănâncă toată carnea.
Foarte amuzant. Tu ai pus-o? Ai vrut să te răzbuni?
Nu-i de glumă. Ţi-ai putea pierde braţul.
Ai înnebunit? Cum să-mi pierd braţul?
Trebuie să te ducem la spital.
- Îţi vor face o debridare. - Pentru o tăietură amărâtă?
Ce se întâmplă?
Bacteria îţi distruge rapid ţesuturile. Trebuie scoasă, altfel îţi va provoca
- afectarea permanentă a muşchiului. - Mi-au amorţit degetele. Nu le pot mişca.
Nu găsesc pulsul.
Braţul e înţepenit. O să-ţi mişc încheietura.
Doare ca naiba!
- Durere, paloare, lipsa pulsului. - Paralizie, parestezie.
Sindrom de compartiment.
Inflamaţia provocată de infecţie împiedică sângele să circule în mână.
- Trebuie să scădem imediat presiunea. - Bine.
Vom face o incizie să scădem tensiunea.
Îţi pun pe braţ un garou.
Nu vreau să ştiu ce faceţi, doar faceţi!
- Ce-i cu cicatricea asta? - Pare să fi avut o linie PIC.
- De ce ai avut o linie PIC? - Am avut un limfom.
- Când? - În facultate.
Nu crezi că ar fi trebuit să ne spui?
M-am îmbolnăvit, am făcut chimioterapie, m-am însănătoşit. Sfârşit.
Trebuia să ne fi spus.
Cei care au avut cancer, au făcut chimioterapie, trebuie să spună medicilor.
Poate nu e o bacterie.
Infecţia progresează aşa rapid fiindcă ai sistemul imunitar compromis.
- Crezi că am făcut iar cancer? - Ce-ar fi să-ţi salvăm întâi braţul?
Apoi vom mai vedea.
Încep fasciotomia.
El e Paul Curtis, iubitul lui Lily.
Bună. Îmi pare rău că am ajuns aşa târziu.
Ai ajuns la timp. Lily se trezeşte din anestezie. Du-te să-i vorbeşti.
Mulţumesc.
- Mă bucur să te văd. - Era cât pe ce... Te vei face bine.
Bună, Lil. Cum te simţi?
Michael, ce-ai păţit? Arăţi aşa bătrân!
- Iubito? - Te cunosc?
- Eu sunt, Paul. - Ne cunoaştem de undeva?
S-a întâmplat ceva în timpul operaţiei?
- Operaţia a decurs bine. - Operaţia?
- Unde sunt? - Într-un salon, la clinica mea.
Uită-te, iubito, aici suntem noi doi. Uită-te.
Noi suntem.
Nu te cunosc.
Cine e? De ce am o poză cu el?
De ce arăt aşa bătrână? Am 17 ani, sunt la liceu.
Ai avut un acci...
Ai avut un accident. Acum e-n regulă. Te duc acasă, în Washington.
- Cum acasă? Eu locuiesc aici. - Linişteşte-te, Lily.
- Chiar nu mă recunoşti? - Nu! Ia-l de aici pe tipul ăsta!
- Bine. Aşteaptă afară, te rog. - O să revin.
Cine-i ăsta, Michael? Ce vrea de la mine?
Ce se întâmplă?
De ce nu mă recunoaşte Lily?
Creierul păstrează amintirile în zona corpilor mamilari.
Rana i-a afectat această zonă, producând sindromul Korsakov.
O tulburare neurologică ce şterge amintirile.
Lily s-a reîntors în liceu.
De-asta te recunoaşte pe tine, dar pe mine nu?
Mă ţine minte ca adolescent. De-asta mă consideră bătrân acum.
Cât va mai dura?
Trebuie să-ţi spun... Cu acest sindrom,
Lily nu-şi va mai recăpătă niciodată amintirile.
Nu-şi va mai aminti de mine?
Toată viaţa am aşteptat pe cineva ca Lily.
Voiam să ne căsătorim. Ţi-a spus?
Trebuie s-o mai văd o dată.
O să vorbesc cu ea. Trebuie s-o ajut. O voi aduce eu înapoi.
Da.
E mult prea târziu, Zeke. Nu mai trec pe acolo.
Bine, du-l la spitalul Manhattan. Rita va face aranjamentele necesare.
Bine.
Am tras ceva sfori.
Te ducem la spital să-ţi facem nişte analize în seara asta.
De ce nu mi-ai spus niciodată despre limfom?
Nici eu nu ştiu ce ţi s-a întâmplat înainte să ne cunoaştem.
N-am vrut să fiu tipul cu cancer.
Pe lângă tipul plicticos, fără succes la femei
şi prost baterist?
Gura. Cheamă-mi un taxi.
Îţi chem o ambulanţă şi vin şi eu cu tine.
- Nu vreau. - Eu vreau.
Michael! Abia s-a crăpat de ziuă.
M-am gândit să trec pe aici înainte să se aglomereze.
- Ce, ai dormit aici? - Nu, bineînţeles că nu.
Ba ai dormit aici.
Habar n-ai ce confortabilă e camera de wellness a lui Anton.
- Are multă energie pozitivă. - Kate!
Vreau să stau câteva zile departe de Harrison, să mă limpezesc.
- N-ai auzit de hoteluri? - Am vrut să fac economie.
Poate, în curând, îmi voi angaja un avocat de divorţuri.
Dacă ai nevoie de bani, spune-mi. Să nu mai fii nevoită să dormi aici.
Mulţumesc. Cred că mă voi duce acasă, să fac faţă situaţiei.
În seara asta. Cel târziu mâine.
N-ai nişte aţă dentară?
Bună dimineaţa, soare! M-am uitat peste analizele tale.
Cine ţi-a dat voie?
Statul New York, când mi-a acordat diploma de medic.
Deci acum, te câte ori te voi vedea, îmi voi aminti că m-ai anunţat
că viaţa mea s-a dus dracului?
Am dreptate, nu?
Nu-i grozav, dar nu-i nici groaznic.
Ai sindrom mielo displazic, din cauza chimioterapiei din trecut.
Măduva osoasă nu mai produce destule celule sangvine.
Şi... ce-i de făcut?
Transfuzii, factori de creştere, pentru a impulsiona măduva.
Nu sună foarte rău. Dar ce-mi ascunzi?
Există riscul ca SMD să se transforme în leucemie.
Risc mare sau mic?
Există un risc. Trebuie să-ţi mai facem analize.
Poate vor ieşi bune.
- Ai fost vreodată foarte bolnav? - Nu, am avut noroc.
Să ştii că ai avut.
O să te ajut să treci peste asta. Vei avea un medic personal,
care-ţi va sta mereu la dispoziţie.
Nu vreau să fiu din nou tipul cu cancer.
Bună, Michael. Mulţumesc pentru ajutorul dat aseară.
- Cu plăcere. Cum se simte prietenul tău? - Ştii un oncolog bun, care ţi-e dator?
Sun-o pe Rita. Spune-i să te pună în legătură cu dr. Henderson.
- O s-o rog, nu-i spun. Mi-e teamă de ea. - Bun venit în club!
- Baftă amicului tău. - Mike...
Crezi că am tupeu dacă-ţi mai cer un serviciu?
Da, dar asta nu te-a oprit niciodată.
Cântăm deseară la St. Vitus.
Nu vreau să se simtă Scotty prost că ne-a lăsat fără baterist.
- Christina mi-a zis că tu ştii să cânţi. - Vrei să-i ţin eu locul?
Am multă treabă. Poate altădată.
Măcar am încercat. Pa!
Am făcut tot ce-am putut să-i trezesc amintirile.
Când i-am povestit cum ne-am întâlnit anul trecut, la Georgetown...
Ne-am ciocnit unul de altul, ne-au zburat hârtiile...
Mi-a mulţumit pentru poveste de parcă nu s-ar fi întâmplat niciodată.
Te previn, sindromul ăsta se poate înrăutăţi.
Şi-ar putea pierde de tot memoria?
Pe tine te recunoaşte. Încă eşti iubitul ei, bateristul.
Când era supărată, ce-o făcea să se simtă mai bine?
La fel ca la 16 ani. Compilaţiile pe care i le-ai făcut tu.
"Sfânta Treime."
Mozart, Ella Fitzgerald şi Rolling Stones.
Poate asta-i modalitatea.
Ce facem aici, Michael? Eşti atât de schimbat...
- Nu înţeleg... - E în regulă.
Uite.
De ce e un pian aici?
- Vrei să cânţi? - Cred că da.
Încet!
Îmi place să fiu aici cu tine, în locul ăsta ciudat.
Pian sau tobe?
Ce preferi, Michael? Cu care din ele rămâi?
Doamna Kaminsky, profesoara de muzică din clasa a IX-a.
Ei bine...
Vreau să merg la Medicină.
Nu-i păcat să-ţi iroseşti talentul?
Vreau să învăţ despre creierul uman.
Din cauza problemelor tatălui meu.
Ţii minte când a venit la concertul din gimnaziu?
Era beat şi ţipa în gura mare.
Striga mereu "encore!" înainte să se termine piesa.
Îmi venea să mă bag sub scenă de ruşine.
Fă-te medic, Michael, dacă asta vrei.
Eu mă fac muziciană. Sau profesoară de muzică.
Sau amândouă.
- O să-mi duci dorul. - Ai dreptate.
- A fost foarte frumos. - Mersi.
- Hai să facem un duet. - Nu ştiu...
Hai, ceva ritmat. Rock'n'roll, muzica pe care-o adoraţi.
- Haide! - Degetele mele...
- Ce-i? - Mi-au amorţit...
Mă doare gâtul, Michael!
Rita!
Nu-i mai simt pulsul. Dă-mi transductorul!
- Ce s-a întâmplat? - Cânta la pian şi, dintr-o dată,
nu şi-a mai simţit degetele.
- Apoi s-a prăbuşit. - Ştii cumva de ce?
Cred că rana de la cap i-a provocat o fisură în artera carotidă
care nu s-a văzut la tomografie.
- A determinat un AVC masiv. - Chiar aici.
O ruptură în peretele arterei cu un cheag care împiedică circulaţia.
Preiau eu.
Trece-o pe anticoagulante intravenoase, să eliminăm cheagul.
Are crize comiţiale. Creierul e serios afectat.
- Unde-i Paul? - Se ducea spre recepţie.
N-are familie care să ne spună ce măsuri să luăm. Caută-l!
Paul... Vino înapoi.
Lily are probleme.
Dr. Holt vrea să-i spui ce măsuri să ia.
Cum s-o ajut? Nici măcar nu ştie cine sunt.
Dar tu ştii cine-i ea. O iubeşti.
O iubeam pe cea care era înainte.
- Ştiu că e greu. - E o nebunie.
E mai greu decât dacă aş fi pierdut-o de tot.
Nu spune asta. Şi fiul meu a avut un accident.
Cum crezi că m-am simţit, ca mamă? Dar Michael m-a ajutat.
Trebuie să-i spui ce fel de conduită voia Lily în caz de urgenţe.
N-o cunosc pe femeia de acolo. Spune-i să ia ce măsuri vrea el.
Îi dăm drumul.
Dă-i 100 mg manitol să reducem inflamaţia şi pentobarbital împotriva crizelor.
- Anticoagulantele n-au efect? - La tomografie se vede un AVC extins.
Facem manevra Mayfield?
- N-avem timp. - Faci craniectomie?
Chiar crezi că-i necesar?
Da. Dacă nu reduc presiunea cauzată de AVC, moare.
- Rade-i părul, Colette. - E o manevră extremă.
- Pupilele sunt fixe şi dilatate. - Pregătiţi-o de operaţie.
- Da, domnule. - De ce faci asta, Michael?
E prietena mea, încerc să-i salvez viaţa.
Pacienta este Lily Meyerson, craniectomie de urgenţă.
Lily Meyerson, fosta iubită, muziciana!
Înţeleg că ţi-e prietenă, dar pupilele nu mint.
Traumele cerebrale nu mai pot fi inversate.
Tu eşti şeful aici, Victor?
- Poate e momentul să se ducă. - Nu-i momentul să se ducă!
E în moarte cerebrală, nu mai sunt speranţe.
Ştiu ce fac!
Nu va mai merge şi nu va mai cânta la pian.
Crezi că asta ar fi vrut?
Michael?
- Michael? - Nu mai ai ce face.
Ştii şi tu. De ce-o mai ciopârţeşti?
O operezi sau nu?
Nu acum.
Legaţi-o la aparate.
Lasă-mă-n pace, da? Sunt bine.
Scotty? Sunt dr. Henderson.
- Mă bucur să vă cunosc. - Bună, sunt dr. Barnes.
Sunt coleg cu Michael Holt.
Am văzut rezultatele analizelor de sânge şi ale biopsiei.
Ai SMD cu risc de LAM de gradul II.
- Nu-i chiar bine. - Dar nu-i nici foarte rău, nu?
Literele alea înseamnă că ar putea deveni
ceva de genul leucemiei?
Da, îmi pare rău.
Trebuie să începem imediat chimioterapia.
- Asta voiam să întreb şi eu. - Lasă medicul să vorbească!
Chimioterapia e necesară pentru a determina remisiunea bolii,
să continuăm cu tratamentul.
- Care ar fi? - Lasă medicul să vorbească!
Cea mai bună şansă... de fapt singura e transplantul de măduvă.
- Şi te vindeci complet. Aşa mai zic. - Sunt multe provocări...
- Vreau să fie clar. - Dacă sar peste chimioterapie
- şi aştept o perioadă să văd cum e? - Nu-l ascultaţi.
- Nu va sări peste nimic. - Când vezi cum e să vomiţi ore în şir,
să ai gura uscată ca iasca,
să slăbeşti până la 45 kg
şi să-ţi pierzi tot părul, inclusiv cel pubian,
atunci să decizi tu în numele meu.
Ştiu că ţi-e greu să treci prin asta, mai ales fiindcă ai avut limfom.
- Îi voi explica eu tot. - Vrei să taci naibii din gură?
- Vreau să te ajut. - Câte transplante de măduvă ai făcut?
Nu te mai comporta ca un atotştiutor!
- Cred că revin într-un moment mai bun. - Nu, tu rămâi!
Bine.
- Nu vorbi cu mine! - Michael...
- Nu te mai băga în sala de operaţie! - Lily n-avea nicio şansă să-şi revină.
- Nu-mi spune cum să-mi fac meseria! - Ne-am promis
că, dacă nu suntem de acord asupra unui caz, ne spunem.
Asta era cu ani în urmă, când erai în viaţă.
Ştii cum m-am simţit acolo?
Lily a fost printre puţinii oameni în care am avut încredere.
Ştiu că nu-i drept şi te doare s-o laşi să se ducă.
De-asta ai venit, să mă ţii de mână când mă doare?
Tu să-mi spui.
Eşti moartă, Anna, eşti o amintire.
- Atunci de ce stau aici? - Nu ştiu,
dar m-am săturat să-mi bântui gândurile şi să mă transformi în ceva ce nu sunt!
- De ce nu-ţi vezi de viaţă? - Dispari odată din viaţa mea!
Michael?
- La cine ţipai? - La nimeni.
- Vorbeam singur. - Nu, te certai cu cineva.
- Cu cine? - Ţi-am spus, cu nimeni.
- Salut. - Ce faci aici?
- Am venit să văd ce mai face Scotty. - E un măgar.
- Vrei cafea? - Nu, mersi.
- Ce s-a întâmplat? - Zice că nu vrea chimioterapie
şi a urlat la mine de parcă ar fi fost vina mea.
La cine vrei să urle? Eşti prietenul lui.
La vârsta noastră, e mai greu să-ţi faci prieteni buni.
Cunoşti oameni, dar toţi sunt ocupaţi cu ale lor.
Pe Scotty îl ştiu doar de câţiva ani, dar mi-e ca un frate.
Unul care mi-a ascuns ceva important.
Poate nu voia să te uiţi chiorâş la el de câte ori strănuta.
I-ai spus cât înseamnă pentru tine, sau eraţi prea ocupaţi să vă ocărâţi?
Mă gândeam eu...
Mama e bolnavă. Emfizem în ultimul stadiu.
N-am ştiut. Îmi pare rău.
Şi-a cheltuit toţi banii să mă ţină în facultate.
Acum e pe moarte şi poate că Scotty e şi el.
Nu-i pot trata pe niciunul din ei.
Lasă-i pe specialişti să aibă grijă de Scotty.
Aşa zicea şi el, dar nu atât de amabil.
Eşti imposibil. Vino cu mine.
- Ascultă aici, Scotty! - Ascult... Apropo, bună ziua!
Ştiu că eşti supărat. E îngrozitor ceea ce ţi se întâmplă,
dar nu-i momentul să-ţi îndepărtezi prietenii.
Zeke e bine intenţionat, încearcă doar să preia controlul.
- O face pentru tine, deci nu fi măgar. - Ai văzut?
Iar tu, doctore Bine-intenţionat, să ştii că asta ţi-e cel mai bun prieten.
Spune-i că-ţi pare rău de ce i se întâmplă, că-l iubeşti,
că vei face tot ce poţi pentru el ca prieten, nu ca medic.
Cred că mi-am terminat treaba.
Nu-i aşa?
- De ce ai nevoie? - Aş avea nevoie...
... să nu mai am cancer.
De un cheeseburger, nişte cartofi prăjiţi, cât mai pot mânca fără să vomit.
- Deci faci chimioterapie? - Să ai grijă de tobele mele, da?
Acum există nişte medicamente împotriva greţurilor care...
Scuză-mă. Îţi sunt prieten, nu medic.
Nu departe de aici fac un burger nemaipomenit.
Cred că aduc şi la domiciliu.
- Îmi pare rău că ţi s-a întâmplat asta. - Ştiu.
Şi...
Toate chestiile alea pe care le-a spus...
Ştiu, frate.
- Te-ai hotărât să rămâi? - De ce nu?
Ai zis să fac cinci şedinţe.
Aşa-i. Ai nevoie de ceva?
Nu, e-n regulă. Dar tu?
- Nu. - Michael?
Nu m-ai căutat doar ca să vezi dacă-mi fac exerciţiile.
Ce s-a întâmplat?
- Ai avut dreptate. - În ce privinţă?
Când ai venit la mine în cabinet, chiar ţipam la cineva.
La cine?
Ţi-am rămas dator.
Tu m-ai ajutat să fac faţă bolii,
aşa am ajuns în Hawai şi am cunoscut-o pe Maya.
De ce nu mă laşi să te ajut şi eu?
La cine ţipai, Michael?
La Anna. Fosta mea soţie.
- Cea care a murit? - Da.
A murit, apoi...
Apoi s-a întors.
- Înţelegi ce vreau să spun? - Cred că da.
- Te vizitează. - Da.
Ştiu că sună nebuneşte.
Mi-am făcut RMN să exclud vreo tumoră,
EEG să exclud epilepsia,
mi-am verificat casa, să exclud intoxicaţia cu monoxid de carbon.
N-am niciun alt simptom.
- Crezi în fantome? - Nu.
Ei bine...
Mie, ca profesionist, nu îmi pari nebun.
- Nu există nicio explicaţie. - Când te-am cunoscut,
am ştiut că ai ceva pe suflet, dar asta...
Asta e interesant.
Pot să-ţi dau o sugestie amicală?
Da.
Dacă ar vorbi cu mine cineva de dincolo,
aş asculta atent ce are de spus.
Nu mai încerca s-o defineşti pe Anna,
gândeşte-te cărui scop ţi-a servit în viaţă.
Poate te vizitează fiindcă...
Fiindcă vrea să-ţi deschidă ochii.
Asupra ţie însuţi.
- Lasă-mă puţin cu ea. - Sigur.
Lily...
Ştiu că n-ai fi vrut să fii aşa.
O să te las să te duci.
- Michael! - Ce faci pe aici?
Am venit să-l văd pe prietenul lui Zeke şi mai am nişte pacienţi.
- Tu unde mergi? - Să iau o gură de aer.
Te simţi bine?
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Doamne...
De ce nu spuneţi şi voi, bărbaţii, ce simţiţi?
Ştii că i-am bătut cap în cap pe Zeke şi pe Scotty ca să discute?
Soţul meu n-are curaj să-mi spună că vrea să mă părăsească.
Când ţi-am spus asta, azi dimineaţă, nu m-ai întrebat ce nu-i în regulă.
Mi-ai oferit bani, drăguţ din partea ta, dar nu despre asta era vorba.
Acum e clar că ai păţit ceva şi tu...
Michael?
Trebuie să mă întorc la cabinet.
- Ce cântăm în deschidere? - Glumeşti!
- Ştiam eu că vii! - Ba nu ştiai.
- Ba da! - Mersi că ai avut grijă de berea mea.
Cu plăcere, oricând. Să înceapă spectacolul!
- Stai lângă mine. - Nu pot.
Zău?
Bună. Mulţumim că aţi venit.
Spectacolul din seara asta îl dedicăm lui Scotty.
- Eşti gata? - Ce cântăm?
- "Only You Know And I Know." O ştii? - Da.
- Da? - Unu, doi, trei, patru!
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com