Din episoadele anterioare...
- Anna? - Nişte copii se jucau.
Mingea lor s-a dus în stradă. Nici n-am văzut maşina.
Calc pe cineva pe bătături? Tu şi Cristina...?
- Nu, nu. Deloc. - În genunchi!
- Anton! - Nu-mi spune că n-ai observat
- ...ce e între ea şi soţul ei. - Kate Sykora e căsătorită.
- Cabinetul doctorului Holt. - Pe acolo.
- Unde-l pot găsi pe dr. Holt? - Eu sunt asistenta lui.
Dumnezeule! Eşti Shawnee Baker, cântăreaţa.
- Programarea e pe numele Etta Barker. - Înţeleg.
Fiul meu era staţionat în Irak când ai făcut turul USO.
- A însemnat enorm pentru soldaţi! - Am venit pentru consultaţie.
- Iar tu-mi ceri autograf? - N-am cerut autograf.
Am formularele completate de tine online. Ai omis câteva întrebări.
- Am răspuns la cele relevante. - La istoricul medical
ai scris "nu-i treaba voastră".
Nu vreau ca informaţii personale să ajungă în reviste de scandal.
N-au fost scurgeri către presă de când există Holt Neuro.
Dr. Holt e mai drastic in privinţa personalului decât a pacienţilor.
Poţi să-l chemi?
- E într-o operaţie. - În timpul meu?
- Consultaţia e peste jumătate de oră. - Era la ora 10:00.
Ce oră scrie în e-mail-ul de confirmare?
11:00.
Am durerea asta de cap de săptămâni. Îmi e greu să mă concentrez.
Îţi arăt unde poţi să-l aştepţi.
Nu mă mai cicăli.
- Fă-mi o favoare şi gândeşte-te. - M-am gândit. Nu-mi place deloc.
- Am încheiat discuţia. - Eşti absolut imposibilă.
- Harrison, am întârziat. - E mai bine plătit, ore mai puţine.
Pleacă de acolo! Un cartier mai select.
M-am hotărât. Renunţă.
- Ai timp pentru prânz? - Da, dacă vrei
să mănânci cu 20 de pacienţi.
- Te gândeşti măcar la oferta clinicii? - Am un post.
Nu ai unul sigur care să-mi dea voie să te văd.
- Ne vedem diseară acasă. - Pa.
Pregăteşte-te. E ca la nebuni.
- Tu ce faci aici? - Îmi limpezesc mintea.
- Cu carcinogeni? - Nici eu nu înţeleg.
Parcă sunt dependenţi.
Salut, Anton. Bine ai revenit.
- S-a întâmplat ceva? - Încerc să ajung undeva bine...
E bine să te avem printre noi.
Scuze. Dar n-ai fost împuşcat în umărul ăsta.
- Nu, e în cealaltă parte. - Te simţi bine?
- Vrei să mă laşi în pace? - Bine.
Mă scuzaţi. Fetiţei mele îi e rău. Clinica e bună?
E minunată. Aproape două săptămâni fără împuşcături.
E foarte sigură. O vom face bine numaidecât. Completaţi formularul.
Pe aici, domnule Janowitz.
N-am nevoie de ajutor. Harvey îmi găseşte loc.
Mamă, uite un câine.
- Sunt alergic la câni! - Eu sunt alergic la cretini.
Am să completez formularul.
Dacă nu cumva o face Harvey şi pe asta.
- Cine crezi că-mi plăteşte impozitul? - Pot să-l mângâi?
- E un câine călăuză, n-ar trebui... - Lasă fetiţa să mângâie căţelul.
N-ai venit pentru rabie, nu?
Nu, dar sunt bolnavă de două săptămâni.
Probabil că eşti tristă că nu poţi merge la şcoală.
- Nu m-am mai dus dinainte. - Faci şcoala acasă?
- Nu. - Ne-am mutat acum două luni.
Caut una nouă.
Eu sunt asistent social. O pot plasa undeva.
- Locuiţi pe-aproape? - Nu vreau să vă deranjez.
- Niciun deranj. E datoria mea. - Mă ocup eu.
Simona, nu mai sta pe jos. Vino şi stai aici.
Haide.
- Spune-mi ce problemă ai. - Cariera mea e în declin.
Asta nu e de domeniul meu.
A trebuit să anulezi turneul de luna trecută?
După ce-am eşuat la Madison Square Garden.
Parcă interpretam pe nisipuri mişcătoare.
M-au alungat de pe scenă.
Trebuia să fie concertul de revenire.
De revenire? Câţi ani ai?
Am 23. Dar cânt de la opt ani.
Medicul curant spune că sunt epuizată.
Turneele sunt epuizante.
A fost chiar primul concert.
Sunt acasă de o lună şi sunt la fel de extenuată.
- Trebuie să mă faci bine. - Ce simptome mai ai?
O durere constantă de cap.
Mă doare capul aici. Sunt prea obosită să mă joc.
Mă simt atât de slăbită. Mă doare fiecare muşchi.
Mă dor toate şi câteodată se învârte camera cu mine.
Am ameţeli. Mi-e greaţă.
- Îmi vine să vomit. - Memoria mea e varză.
În mintea mea totul e neclar.
Sunt atât de deprimată că-mi vine să-mi trag un glonţ.
Sunt tristă tot timpul.
- Nu mai vreau să fiu bolnavă. - Nici eu nu mai vreau, puştoaico.
Hai să facem nişte analize.
Ce s-a întâmplat?!
Ce e, scumpo? Spune-mi unde te doare.
- A venit după noi! - Cine?
- Bunica! - Simona, te rog.
- Unde este? - Chiar în spatele tău!
- Bunica ei a murit acum un an. - E o fantomă! E o fantomă!
Te rog, fă-o să plece! Fă-o să plece!
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Epiodul 14
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam
Micuţa divă pop s-a emancipat la mult prea coapta vârstă de 15 ani.
- Ai anamneza? - Există o documentaţie amplă
cu privire la "deficienţa neurologică".
- A uitat să-şi pună chiloţei. - Amuzant.
Nu-mi mai căuta pacienţii pe Google.
Se spune că tragediile şi teatrul ei au făcut să-i apună steaua.
- A fost nepoliticoasă cu tine? - Pacienţii sclifosiţi
mă lasă rece. Dar nu suport să-ţi piardă timpul.
- Mai las-o şi tu. - Una din puţinele întrebări
la care a răspuns a fost consumul de alcool. A bifat nu.
- Am văzut. - A fost de două ori la dezalcoolizare.
Rita, linişteşte-te.
Nu-mi scapă faptul că toate simptomele indică intoxicaţie cu alcool.
Toate simptomele indică o gastroenterită virală.
Este ceea ce mulţi numesc în mod eronat "gripa stomacului".
N-am auzit ca o gripă să te facă să vezi fantome.
Deshidratarea poate provoca halucinaţii.
Trebuie să-i completez lichidele şi electroliţii.
Am să încep chiar acum să-i dau lichide pe venă.
De ce m-a urmărit fantoma până aici?
Imediat ce te hidratăm n-ai s-o mai vezi.
- Nu sunt medicamente pentru asta? - Doar multă apă.
Pot să-i dau un antivomitiv, dar temperatura a scăzut.
- Aşa că e spre bine. - N-a avut febră deloc.
- Deloc? - Da.
Am să-ţi fac o analiză de sânge înainte să punem perfuzia.
- Iar vezi fantoma? - Nu, mi-e frică de ace.
Ia acul ăla de lângă mine! N-am nevoie de analize.
Mă ocup eu.
Dacă ţi-e teamă de ce-ar putea să apară la analiza toxicologică...
Incredibil. Crezi că sunt dependentă?!
Ştiu că ai avut probleme cu abuzul de substanţe.
Am trecut printr-o fază când eram copil.
Tot copil eşti.
Am grijă de mine de când aveam 15 ani.
Părinţii mei au murit într-un accident chiar înainte să devin celebră.
M-au încurajat toată viaţa.
Dar n-au ajuns să mă vadă reuşind în viaţă.
Părinţii tăi mai trăiesc?
Tata a murit când aveam 13 ani.
N-ai da orice să te vadă un om de succes?
Cred că nu m-am gândit la asta.
Eu da. Tutorele legal în grija căruia m-au lăsat
- ...m-a jecmănit de tot ce-am făcut. - De el te-ai eliberat?
Da. N-ai fi făcut la fel?
Ba da.
- Dar problema e băutura. - Acum nu am aşa ceva.
E posibil. Alcoolismul, printre alte lucruri,
poate duce la sindromul malabsorbţiei intestinale
care poate cauza leziuni cerebrale din cauza deficienţei de vitamina B.
- Ar explica simptomele tale. - Nu, nu e asta.
Stările astea au început abia de o lună.
Eu n-am mai băut de şase.
Anton.
Nu era momentul?
E prima oră de yoga de când am fost împuşcat.
- Încerc să mă echilibrez. - Aş vrea
să lămuresc totul. Ce s-a întâmplat mai devreme a fost aiurea.
- Dacă e vorba de Christina... - Nu este. Scuză-mă.
Nu am dispoziţia necesară pentru discuţii sentimentale.
Habar n-am avut că voi doi...
că era ceva între voi.
Vreau să ştii că nu s-a întâmplat nimic între noi.
- Ai sărutat-o. - Nu, ea m-a sărutat.
Dar nu e chiar exact...
Face parte din procesul de centrare?
Te rog, vrei să mă laşi în pace?
Trebuie să fii atent cu umărul rănit.
De ce nu compensezi cu braţul celălalt?
Ce e cu tine? Toată energia ta şamanică
- ...pare să fi dispărut. - Vreau să fiu singur acum!
Te rog!
- Ai o clipă liberă? - Tocmai am pus o pacientă
pe perfuzie, aşa că am câteva.
Voiam să-ţi cer opinia medicală despre Anton.
Am auzit că s-a întors, dar am fost ocupată.
- Ce nu e-n regulă? - Totul.
Când a încasat un glonţ pentru Michael, am vrut
să-i fiu alături aşa cum îmi e şi el.
El stă cu mine, dar după ce-a fost azi-noapte, nu ştiu ce să fac.
Christina, doar nu te-a lovit, nu-i aşa?
Nu.
N-am vrut să trag cu urechea, dar Anton e pe hol şi e furios.
- Nu vreau să audă ce spui. - Zeke, n-am vrut să te deranjez.
Ai dreptate să fii îngrijorată.
Trece prin ceva cam înspăimântător.
- Tulburare de stres posttraumatic? - Aşa mi se pare.
- Ce s-a întâmplat azi-noapte? - Zbiera că e ceva în cearşafuri.
Când am fugit în cameră, el le smulgea,
iar eu am început să ţip... a fost nebunie.
Când am reuşit să le prind,
el încerca să le arunce de pe pat şi mi-am pierdut cumpătul.
- Ce era? - Braţul lui stâng.
Mă simt inconfortabil aici.
Shawnee, suntem aproape gata, stai nemişcată.
Bine.
De ce e atât de cald aici?
Dr. Holt? Opreşte-l.
Aşteaptă. Ce s-a întâmplat, Shawnee?
- Mă arde. - Imposibil. Nu generează căldură.
E doar o frecvenţă radio şi un câmp electromagnetic.
Nu, nu, nu. Se întâmplă ceva.
Mă prăjeşte de vie! Nu! Opreşte-l!
Mă arde! Opreşte-l!
Opreşte-l!
- Shawnee, nu văd nimic. - Mă simt de parcă am luat foc.
Nu se vede nicio iritaţie sau arsură.
Dar culoarea, temperatura, textura pielii, totul arată normal.
Poate m-a prăjit din interior ca un cuptor cu microunde.
Chiar dacă ar fi posibil, dar nu este, am verificat chiar eu aparatul.
Nu are absolut nimic.
Sunt prea tânără pentru bufeuri, deci ce este?
Ai făcut un atac de panică. Îţi dau un sedativ uşor să te calmezi.
Nu trebuie să mă calmez. Trebuie să mă asculţi!
Simt ca o arsură de soare, dar n-am mai stat la soare de o lună.
Gata.
Doare şi mai rău când mă atingi. Chiar şi halatul mă răneşte.
Trebuie să mă laşi să-ţi fac analize de sânge.
Ai încredere în mine.
Ai idee de câte ori am fost înşelată de cei care mi-au spus asta?
- De ce îţi trebuie analize de sânge? - Sunt câteva afecţiuni
care sunt însoţite de hipersensibilitatea pielii.
- Fără niciun semn vizibil. - De exemplu?
Hepatita, diabetul, leucemia.
Orice fel de cancer dacă e destul de avansat.
Deci nimic grav.
Mă omoară durerea de cap. Mi-e greaţă... ard.
Fă ce trebuie să faci.
Mi-e frig.
Febra poate da uneori frisoane. Ia să vedem.
Fantoma s-a întors după ce a adormit mama.
- Dar n-am ţipat. - Da? Ai fost foarte curajoasă.
Avem o regulă care interzice fantomelor să intre.
- Probabil că eşti încă deshidratată. - Mi-a spus că o să mor.
Iubito, n-o să mori.
Priveşte.
Vezi? 37 grade Celsius.
- Eşti foarte bine. - De aceea tot apare.
- Să mă ducă în rai. - Simona, nu mai vorbi prostii.
Nici măcar nu şi-a cunoscut bunica.
Spune că e singură, dar că eu voi fi cu ea curând.
- Shawnee! - Domnule Davis!
Îmi pare rău, Michael, am încercat să-l opresc.
- El cine e? - Impresarul meu.
- Nicky, ce cauţi aici? - Am fost îngrijorat pentru tine.
Am sunat şi am trimis mesaje toată dimineaţa.
- Ţi-am spus că sun când aud... - Ai s-o faci bine, nu?
Încerc. Rita, condu-l pe dl. Davis...
Aş vrea să-mi fi spus înainte să vii. Te-a văzut vreun paparazzo?
- Nu cred. - Nu vreau să-i fie
invadată intimitatea copilei. Nimeni n-o fotografiază.
Fără aparate, fără telefoane.
- Voiam să vedem rezultatele ei. - Bun, să auzim.
- E o chestiune particulară. - Nu-i nimic. Poate sta.
Prima uşa pe stânga. Vin imediat.
Ştiu. Sunt de serviciu la cearta cu impresarii.
- Distracţie. - Putea fi mai rău.
- Putea să-şi invite tot anturajul. - Apropo, amicii tăi de la clinică
vor o consultaţie neurologică pentru Anton.
- Pentru ce? - Te anunţ mai târziu.
- Dar Kate spune că nu poţi refuza. - Nici n-aveam de gând.
Programează-l la următoarea fereastră.
Te tratează bine? Poţi să-i aduci o apă minerală?
Am să... mă ocup imediat. Imaginile sunt de la tomografia cerebrală.
Spune-mi că nu-i nimic grav, altfel o să mă ai şi pe mine pacient.
N-am vrea acest lucru.
Nu văd tumori, atacuri cerebrale sau sângerări.
Deci se vindecă?
Din ce ne arată, creierul tău e normal.
Fantastic. O să poţi încheia turneul.
Şi dacă nu pot? Ai să renunţi la mine?
Fii serioasă, vorbeşti prostii.
Încă n-a scăpat. Mai aştept nişte analize.
Cred că vomit.
Ştiu că sunt într-un loc întunecat, dar fac tot ce pot să ies din el.
Mă laşi să-ţi examinez braţul?
E singurul meu braţ în acest moment.
- Simţi? - Simt că atingi braţul altcuiva.
- E o pierdere de timp. - Michael s-a oferit să te ajute.
O să creadă că am un defect la creier.
- Şi nu e aşa. - Tu ce crezi că este?
Nu poate fi coincidenţă că a început după împuşcătură.
Nu este. Când glonţul a pătruns în corpul meu,
a adus cu el energia nimicitoare a trăgătoarei, care e în braţul stâng.
Mă face să cred că nu e braţul meu.
Anton, îmi pare rău că ţi se întâmplă aşa ceva.
Dar până aflăm ce-i cu tine, aş vrea să nu vezi pacienţi.
- Zău aşa! - Regret, dar nu e exagerat.
Ce vrei să fac? Să fac ce-mi cere el?!
- Vreau să faci orice... - Vrei să-l tai?!
Nu, bineînţeles că nu!
Abia a adormit. Noutăţi?
Da. A venit rezultatul analizei de sânge.
Am exclus hepatita, leucemia, diabetul şi orice fel de infecţie.
Bun. Dă-mi voie să te întreb ceva.
Dacă e de la nervi, îi poţi da ceva care s-o pună pe picioare?
Domnule Davis, indiferent că e neurologic sau psihologic,
e clar că nu e gata să se întoarcă pe scenă.
Dacă vrei să fii plătit, fă bine şi adu-o acolo.
- Mă ameninţi cu neplata? - Nu.
- Îţi spun că n-are banii. - Nu se poate. Fata are milioane.
Avea. Nici n-ai idee cum risipeşte banii.
Iar ăsta nu-i primul concert la care dă chix.
Şi înainte de asta am fost daţi în judecată de multe ori.
Înainte s-o aduc pe calea cea bună, făcea daruri scumpe
fiecărui parazit care pretindea că-i e prieten.
Ca maşina despre care am citit că ţi-a dăruit-o?
Cucoană, a fost de la un contract obţinut pentru Shawnee.
Da, am şi eu una, dar ea n-a plătit un ban pe ea.
- Gata, gata. - Dacă nu termină turneul,
va trebui să închirieze casa şi să se mute la subsol,
acolo unde depozitează vechiturile. Şi nu vreau aşa ceva. Apropo,
ştiu ce credeţi.
Dar fata asta îmi e ca o fiică.
Aşa că orice poţi face va fi foarte apreciat.
Voi face tot ce pot.
A risipit a doua avere?
Sigur, n-ar fi primul artist care o face.
L-am sunat pe Anton pentru programare.
Ne-a refuzat total. A fost chiar foarte obraznic.
Cine, Anton? Eşti sigură că ai format numărul corect?
Dracii lui Anton au speriat câţiva pacienţi.
- Lista de aşteptare e mai scurtă. - Mersi, Hector.
Preferăm să nu speriem pacienţii.
- Doar nu plecaţi încă? - Simona se simte mai bine.
- Iar eu lucrez diseară. - Înţeleg.
Vă sun când vine rezultatul analizei. Ce o să bei tu foarte mult?
- Apă. - Foarte bine.
- Şi dvs. vă simţiţi rău? - Doar o durere de cap.
Aveţi şi alte simptome de-ale Simonei?
La mine e de la serviciu. Nu e gripă. Sunt doar obosită.
Nu s-a putut trezi azi dimineaţă. Am scuturat-o mult şi bine.
Veniţi să facem nişte analize, să ne asigurăm că nu-i nimic.
Nu, trebuie să merg la lucru.
Anton s-a baricadat în sala de tratamente.
Cică nu iese până nu se curăţă.
- Ce facem? - Cunoşti un exorcist bun?
- Nu i-am cerut lui Kate să te cheme. - Nici n-am zis c-ai cerut.
- Anton a crezut-o şi a făcut o criză. - Ce vrei? Să te ajut, să nu te ajut?
Nu ştiu...
Aş vrea să fiu ca tine. Nici când eram copii tu n-aveai nevoie de nimeni.
- Toată lumea are nevoie de tine. - Am nevoie să-mi spui care-i treaba.
Anton e sprijinul meu. Dar acum e de nerecunoscut.
Şi dacă continuă aşa, va trebui să nu ne mai vedem.
Bine.
E complicat! El locuieşte cu mine.
Eu am grijă de el, dar nu vreau ca Milo să fie în preajma lui.
- Dă-l afară. E casa ta. - Nu pot să-l dau afară acum.
Pot să stau cu Milo la tine pentru vreo două nopţi?
Nu. Nu, e o idee îngrozitoare.
Nu.
Dar dacă îl pot face pe Anton la fel cum era înainte?
- Cum? - Ce anume are?
Durerea e chiar atât de mare?
Mă gândeam la părinţii mei.
Cât aş vrea să mai trăiască.
Îmi pare rău că m-am purtat urât cu tine.
Mama m-ar fi omorât.
Ai fost nevoită să te maturizezi mult prea repede.
Ştiu că n-a fost uşor.
Şi toţi facem orice e nevoie
ca să reuşim cu bine.
Eu am fost asistentă.
Dar am fost şi alcoolică.
Într-o zi, cele două iubiri ale mele au intrat în coliziune.
Am fost prinsă bând în timpul programului şi...
mi-am pierdut dreptul la practică.
Luna asta se împlinesc zece ani de când n-am mai băut,
dar am avut multe de înfruntat.
Michael m-a luat lângă el când nimeni nu voia.
Serviciul ăsta e minunat.
Dar...
mi-e atât de dor să fiu asistentă.
De ce-mi spui?
Am omorât o carieră care a însemnat totul pentru mine.
Nu vreau să faci şi tu la fel.
Au venit şi celelalte analize. Arată că ai amfetamine în organism.
Ai idee sub ce presiune am fost
ca să reintru în normal?
Întotdeauna vei fi presată. Asta n-o să dispară niciodată.
Eram disperată să-mi recapăt energia.
Am înghiţit câteva pilule. Doar numai în ultimele zile.
Nu pot fi ele cauza. Nu luasem când a început totul.
Jur.
Mă crezi, nu-i aşa?
Ai un impuls de nestăpânit de a-ţi tăia braţul stâng.
Da, dar n-am s-o fac. Nu-s nebun.
Cele două nu se exclud reciproc.
- Pot să te vindec. - Ce-ar fi să te vindec eu?
Ai văzut-o pe Anna de curând? Pot s-o alung imediat.
Hai să rămânem la tine pentru moment.
- Da, sigur. - Ai o deficienţă neurologică
numită parafrenie.
Am o energie întunecată lichefiată şi foarte greu de prins. Ar trebui...
Când o persoană neagă posesia unui membru este halucinaţie.
- Ai mai văzut asemenea cazuri? - Nu.
Sunt rare. N-ai să crezi,
dar primul caz înregistrat a existat în 1893,
iar numele pacientului era Anton.
Deci crezi că e un nume caracteristic bolii.
Cam în toate cazurile, pacienţii aveau partea dreaptă a creierului afectată.
- Partea în care ai fost împuşcat. - Am fost împuşcat în umăr.
Dar e umărul drept. Anton, trebuie să fie o legătură.
Nu ştiu cum, dar...
Pot să te tratez.
- Nu vreau să-mi dai găuri în cap. - Nu e nevoie.
Tratamentul convenţional constă în stimulare vestibulară.
- Ce e asta? - E vorba
de irigaţia cu apă rece a urechii stângi.
Nu e nemaipomenit când cele două lumi se ciocnesc?
- Ca medic/pacient? - Nu.
Ca vraci. Un ritual şamanic peruan spune să te scufunzi
în apă rece pentru a curăţa energia negativă.
- Unde pleci? - Mă duc să mă arunc în ocean.
E frig de crapă pietrele. Lasă-mă să fac irigaţia.
Bine.
Cum a mers cu Anton?
Ai grijă ce-ţi doreşti, căci el va fi din nou cum era.
E grozav. Dacă tot eşti aici,
tocmai am primit rezultatele analizelor unui copil de opt ani.
N-a ieşit nimic la analizele standard.
- Mă gândesc că poate e neurologic. - Simptome?
Durere de cap persistentă, durere musculară,
greaţă, vomă, oboseală.
Am şi eu o pacientă cu simptome identice.
Serios? A ta vede fantome?
- Poftim? - Pacienta crede că a văzut
- ...o fantomă în sala de aşteptare. - Ce fel de fantomă?
- Habar n-am. Există multe feluri? - Cum arăta?
- Bunica ei decedată. - Adevărat?
Da. Michael, e clar că halucina.
Problema e că a văzut-o şi după ce am hidratat-o.
Cred că pot să arunc o privire.
- Au plecat deja. - Ai fişa ei la îndemână?
- Da. Pe aci. - Domnule. E mingea mea.
Desigur.
Exact ca pacienta mea.
Asta-i problema. Simptomele se potrivesc multor afecţiuni.
Mama ei nu lucra din întâmplare în domeniul muzical?
Nu. E menajeră. A ridicat nişte semne de întrebare,
aşa că am făcut o mică investigaţie. Adresa ei este o căsuţă poştală.
- De ce n-ar vrea să-i ştim adresa? - Cred că nu are.
Persoana de contact mi-a spus că a pierdut apartamentul.
- Chiar după ce a fost concediată. - Unde a fost angajată?
Menajeră la o vedetă pop nebună care zicea că vinde minciuni tabloidelor.
Ce nebunie. A trebuit să lucreze chiar pentru pacienta mea.
E prea mare coincidenţa. Trebuie să fie cauzat de mediu.
Poate... mucegai toxic.
- Ceva din casa ei. - Dar fetiţa nu lucra acolo.
Pacienta mea are un apartament în care îşi ţine vechiturile.
Menajera ar fi avut o cheie. Poate că s-au aciuiat acolo.
Rita. Găseşte-l pe impresarul lui Shawnee.
Spune-i că ne întâlnim acasă la ea şi să aibă cheia.
Nu se poate!
Doamnă Albescu, sunteţi aici?
Ce este? Arde ceva?
- Ai luat cheile? - N-am găsit decât o cheie de la...
- Ce naiba a fost asta? - Incendiu de natură electrică.
Explozia a fost cauzată de monoxidul de carbon.
S-a adunat în ţevile apartamentului lui Shawnee în ultima lună.
- E grav? - E mortal.
- Dă-mi cheia. - E doar de la poartă.
Sună la 911.
E cineva aici?
Doamnă Albescu? Alo!
Nu!
Gata. Gata. Nu-i nimic.
- Unde e mama ta? - La lucru.
Eşti fantomă?
Monoxidul de carbon ţi-a privat creierul de oxigen.
- Asta mă va vindeca? - Da.
Oxigenul e singurul tratament pentru intoxicaţia cu CO.
Cum de nu şi-a dat seama dr. Holt de la început?
Imită simptomele foarte multor boli,
încât e aproape imposibil de diagnosticat.
Toate astea de la un cuptor defect?
N-are culoare, miros sau gust, de aceea n-ai observat singură.
La o parte. E singura cameră hiperbarică pe care o avem.
- Te deranjează s-o împarţi? - Nu, sigur că nu.
Şi ea are intoxicaţie cu monoxid de carbon?
Da.
Ileana? Ce caută aici fosta mea menajeră?
Simona e fiica Ilenei.
Îmi pare rău. Jur că n-am vândut niciun secret de-al tău.
- N-am avut unde să ne ducem. - Nu înţeleg.
- Aţi stat în casa mea? - Apartamentul de jos.
- Nu. Aş fi ştiut. - Nu te duci niciodată acolo.
Am fost atente să nu ne vezi când veneam şi plecam.
- Nu făceam niciodată gălăgie. - Nu-i nimic.
Simona e la fel de bolnavă ca tine. Şi mama ei, dar nu la fel de grav
deoarece lucrează. Mi-am dat seama doar pentru că au venit la clinică.
De fapt, ţi-au salvat viaţa.
- Te rog să nu te superi pe mama. - Nu mă supăr. Nu.
- Simka... - Hai să-ţi punem nişte oxigen. Vino.
- Rita, deschide uşa. - Mamă!
- Nu plânge. - Vreau la mama!
Mama ta se întoarce. Mămica ta nu va păţi nimic.
Mamă!
Kate, îmi cer iertare pentru geam.
- Pot să-l repar mâine? - Ar fi nemaipomenit.
Mă bucur că totul e satisfăcător.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Mor de foame. Vrei să mâncăm ceva?
Vreau să-i fac o surpriză soţului meu.
Să iau masa cu el.
- Noapte bună. - Noapte bună.
- Pleci? - Da.
Dr. Holt spune că pot merge în turneu.
După încă una sau două şedinţe în camera hiperbarică.
- Nu pot aştepta. Sunt gata. - Ai auzit-o pe doamna.
Poţi să crezi că-i dă menajerei postul înapoi?
Dacă era după mine, puneam s-o aresteze.
Ba nu. A făcut ce trebuia ca să-şi protejeze fiica.
- Şi mama mea ar fi făcut la fel. - Unde stai la noapte?
Nu te poţi întoarce acasă până nu-ţi iei alt cuptor.
- Nu-i mare lucru. Stau la hotel. - Nu. Peste cadavrul meu.
Vii acasă cu mine şi Jeannie.
Dar te avertizez, o să fie hiper protectoare cu tine.
Nu sună rău deloc.
- Unde ai fost? - De ce? Ai avut nevoie de mine?
Nu, dar a trecut mai mult de o săptămână.
Credeam...
Urmează-mă.
- Se simte mai bine? - Da. Mulţumesc.
Vreau să vă ţin pe amândouă pentru observaţie pe timpul nopţii.
Nu vă costă nimic.
Vă mulţumesc.
Simona tot mai crede că fantoma a fost reală.
A fost!
Ai găsit pe altcineva care vede fantome?
Simona... acum vezi vreo fantomă?
Nu. Nu văd.
Poate trebuie să ai o legătură cu persoana.
Spune-mi despre fantoma pe care ai văzut-o. Cum era?
Înfricoşătoare.
- La început. - Cine era? Au avut o legătură?
Ai crezut că e bunica ta, aşa-i?
- A fost bunica mea. - Am făcut puţină muncă de cercetare.
N-o să-ţi vină să crezi câte case, în care oamenii cred că sunt bântuiţi,
au de fapt scurgeri de monoxid de carbon.
Nu-s halucinaţie de la monoxid.
Gazul te-a făcut să vezi şi să auzi ceva ce nu era acolo.
- Era acolo. - N-ai mai văzut fantoma
de când te-am pus în patul prinţesei.
- N-am mai văzut-o de atunci. - Aşa credeam şi eu.
Dar am văzut-o când eram acolo.
- Simona... - Ai văzut-o?
Mi-a spus să nu fiu speriată. Nu se mai întoarce.
Fiindcă acum sunt în siguranţă.
- Îţi mulţumesc, Michael. - Pentru ce?
Pentru... nu ştiu.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Cheamă-i pe cei de la gaze să caute scurgeri în apartamentul meu.
De ce? Doar nu vezi fantome?
Mulţumesc.
Kylie! Arăţi grozav.
Kate. Şi tu la fel.
- Bună. - Ce cauţi aici?
Am venit să-ţi fac o surpriză.
Am sunat la birou. Shelly mi-a spus că eşti aici, aşa că...
- Unde e soţul tău cel superb? - Are de lucru.
Cum a fost azi la clinică?
A fost bine.
De divorţul scandalos al cărei celebrităţi te ocupi?
Spune. Vreau toate detaliile picante.
- Ce-i aia? - Nimic.
Verificam nişte treburi.
Ce treburi poţi avea cu un avocat pentru divorţ?
- Haide, lasă-mă să văd. - Nu, nu e ce crezi.
Mă sperii.
E un plan de protecţie a bunurilor...
- Pentru orice eventualitate. - În eventualitatea că mă părăseşti?
- Kate, am făcut zeci... - Te rog să nu vorbeşti cu mine acum!
Nu vreau să divorţăm, dar de când ai început să lucrezi la clinică,
- ...abia dacă ne mai vedem. - Tu pleci în toată lumea cu afaceri!
Dar îmi fac mereu timp pentru tine.
Chiar nu vezi cât de inaccesibilă ai devenit pentru mine?
- Te rog să nu faci o scenă. - N-aveam de gând.
Nu!
Ce bei?
Ai două opţiuni.
Îţi iei mâna de bunăvoie ori ţi-o înlătur pe cale chirurgicală
de la încheietură cu un tirbuşon.
Îţi dau un sfat.
Nu e barul potrivit pentru o femeie care vrea să fie lăsată în pace.
Am notat.
Pentru cazul în care nu-mi poţi spune mai târziu, pot să-ţi chem pe cineva?
- Ce sărbătorim? - Michael!
Pentru sfârşitul căsătoriei mele de basm.
Mai lasă-mă! Ce-a făcut?
Încă nimic.
E în etapa în care îşi ascunde bunurile
ca să se poată gândi liniştit la divorţul de mine.
- Nu ştiu ce să spun. - De parcă aş vrea
ceva din banii lui...
De ce nu mi-am dat seama? Ce e cu mine?
Nimic. Eşti perfectă.
Unii oameni nu ştiu cum să facă faţă perfecţiunii.
Probabil că de-aia a divorţat Anna de mine.
Ai noroc că sunt o bună ascultătoare când sunt beată.
Cred că trebuie să... termini.
Hai să plecăm.
Unde ţi-e maşina?
Eram în oraş cu un prieten când am primit telefonul.
M-a adus el.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
- Încotro? - Te duci acasă.
Nu pare deloc amuzant.
Crede-mă, vei mult mai fericită dimineaţă.
- Nu pot să te înţeleg. - Ce?
Toţi vin la tine când au nevoie de ajutor. Numai azi
ai vindecat pacienta ta, pe a mea, pe Anton, Christina,
iar acum ai venit să mă ajuţi.
Tu n-ai niciodată nevoie de nimeni, Michael?
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam
Comentarii pe www.tvblog.ro Script by www.addic7ed.com