Ce naiba?!
Programul tău de welness acordă premii?
Sunt prescripţiile lui Kate pentru bolnavii de astm.
Mai puţin praf în case înseamnă mai puţine vizite la medic.
- Se numeşte... - "Medicină climatică".
Am citit şi eu articolul. Pare-se că pe dr. Kate a impresionat-o.
- O doză de prevenţie, amice. - Da.
Astea sunt dosarele pacienţilor actuali. Aici se ţin.
Pacienţii cronici stau acolo.
Analizele de laborator stau aici.
Când se fac vizitele la domiciliu şi se dă medicaţia, se întorc aici.
Simţi vreo undă de energie negativă?
- Cum le ţii socoteala? - Le-am mai pus şi eu aiurea.
- De ce? - Tu şi sora mea nu eraţi...?
Ştiu că-i erai mai mult decât un mentor spiritual.
Sunt legat intim de Christina, încă de la prima întâlnire.
Are o afinitate naturală pentru artele tantrice.
Eşti mai explicit decât voiam.
Dar n-am nicio problemă dacă se leagă şi de alt suflet.
- De iubeşti pe cineva, acordă-i libertate. - Ne vedem mai târziu.
- Michael. - Bună, Harrison.
Dacă-ţi cauţi soţia, e în spate, probabil îşi ia un aspirator.
- Putem sta de vorbă mai întâi? - Desigur. Despre ce?
Nu ştiu dacă ţi-a spus Kate. Sunt şeful unui grup financiar.
Curtis Bio-Investments. Mi-am făcut temele.
Şi eu. Mi-au spus spionii că Holt Research are un proiect neuro imunologic interesant.
Te pasionează celulele imune din glioblastom?
Am aflat că ţi s-a retras finanţarea acum o lună.
Fiecare proiect mai are şi obstacole.
Firma mea le-ar putea înlătura.
Plec la Bruxelles în două ore. O conferinţă despre tehnologia chirurgicală.
Dar putem lua prânzul săptămâna viitoare, când mă întorc.
- Rămâne stabilit. - Ai grijă, Michael.
Îţi dă de băut, de mâncare şi te dărâmă cu totul.
Iubito, ai timp de un sărut de rămas-bun?
- Drum bun! - Te iubesc.
- Şi eu. - Devii voyeur?
Propria noastră farmacie.
Încă un motiv pentru care-mi doresc să nu fi murit.
Nu-mi place s-o spun, dar am pus osul.
Kate a făcut o treabă extraordinară. Sper să mai rămână pe aici.
- Ce? - Felul cum îşi oferă obrazul
când el vrea s-o sărute, cum el îi spune "Te iubesc", iar ea zice doar "şi eu"...
Sunt nişte oameni ocupaţi, care muncesc mult.
Şi noi eram la fel. Uită-te ce-am ajuns.
Noi n-am greşit fiindcă eram ocupaţi, ci fiindcă lucram împreună.
- Şi care era problema? Ne iubeam. - Exact.
În clinică trebuia să fie mereu vorba de medicină, nu de viaţa particulară.
Te gândeşti doar la medicină, de-asta n-ai mai avut o relaţie de 10 ani.
- Pardon? - Scuze.
- Vrei să fii singur? - Nu, scuză-mă.
Nu-mi vine să cred că nu găsesc ceea ce caut.
Ce-ţi trebuie? Poate îl găsesc eu.
Nu-i nicio grabă.
- Du pacientul în salonul 1. - Nu pot.
- Mă duc la tribunal peste câteva ore. - Te-au citat până la urmă?
Dacă nu-mi termin fişele acum, voi întârzia.
E altceva mai important. Avem o fetiţă cu cioburi în picior.
Are nevoie de mâinile sigure ale unui chirurg.
- Mai curge sânge? - Nu.
Te descurci grozav, Pilar. Câteva copci mai avem şi închidem rana.
Diorama aia e pentru şcoală?
Da, e un sat precum cel în care trăiau indienii Manhasset.
Ştiai că ei numeau statul Long Island "Paumanok"?
Nu ştiam. Ce înseamnă, "Tărâmul magazinelor"?
"Tărâmul tributului".
- Unde să pun chibritele astea? - Alea sunt gardul, tată.
Cum de o fetiţă isteaţă ca tine îşi pune tatăl să-i facă tema?
Mă ajută fiindcă am uitat că-mi trebuie azi.
Şi-a amintit la ora 22, aseară. Eram aşa grăbit de dimineaţă,
- încât am spart un pahar. - Şi eu am călcat în cioburi, din greşeală.
Am terminat? Trebuie să merg la şcoală, iar tata se duce să omoare gândaci.
Lucrez la o firmă de deratizare. Dacă ai vreodată nevoie, sună-mă.
Lasă cartea de vizită la recepţie. În mod sigur, dr. Zeke are gândaci.
Eşti o fetiţă curajoasă. Ai fost grozavă.
Şi eu. Uită-te aici, iubito.
- O să iau 10 cu felicitări. - Aşa-i.
- Domnule Sanchez? - Tată!
- Am nevoie de ajutor! - Tată!
Ajutor!
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Episodul 13
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
- Ce s-a întâmplat? - Ţi-a scăzut tensiunea şi ai leşinat.
- Unde eşti, Pilar? - E aici, domnule Sanchez.
- Te simţi bine, tati? - Cred că da.
Nu trebuia să mă uit în jos. Mi se face rău când văd ace.
- N-ai mâncat nimic azi dimineaţă, nu? - Nu, eram ocupat cu diorama.
Cred că s-a cam dus naibii.
- Îmi pare rău, iubito. - Nu contează, o să facem alta.
Arăţi bine. Vezi să mănânci ceva.
Eventual ceva de la automatul nostru din hol.
- Am auzit că tatăl fetiţei a leşinat. - Hipoglicemie, nu mâncase nimic.
I-am prescris 40 grame de baton cu cereale.
- Acum îţi scrii fişele, da? - Nu, întârzii la tribunal.
- Şi când le faci? - Mai târziu.
- Kate! - Da?
- Ce s-a întâmplat? - Holt l-a consultat şi era bine.
Apoi, când să plece, s-a prăbuşit.
- Parcă mi-ar sta cineva pe piept. - Face infarct?
Orice-ar fi, vom avea noi grijă de el.
Îl ducem în salonul de urgenţe.
- Poţi să te ridici? - Da.
Tensiunea 130 cu 88, puls 99.
Ambele sunt puţin mărite, dar nimic anormal. EKG e normal.
De ce am senzaţia că-mi explodează pieptul?
Te mai doare undeva? Braţul stâng, gâtul, maxilarul?
Nu, doar aici.
- Ai mai avut dureri? - Nu.
- Cineva din familie are boli cardiace? - Nu.
N-am timp să fiu bolnav. Mama lui Pilar a murit acum trei ani. Doar pe mine mă are.
Infarctul nu e mereu vizibil pe EKG, aşa că îţi luăm sânge
- să vedem nivelul troponinei. - Ce?
E o enzimă ce are valori mari când inima e bolnavă. Un test rapid.
- N-am timp de teste. - Ai spus că eşti tot ce are Pilar pe lume.
Nu risca să te piardă şi pe tine.
O poate duce cineva la şcoală
şi să-i spună învăţătoarei că eu am distrus proiectul?
O va duce asistenta noastră socială. Acum întinde-te.
- Trimit o asistentă să-ţi ia sânge. - Eu îi grăbesc pe cei de la laborator.
Nu ştiu dacă putem vorbi cu Holt, să apelăm la laboratorul lui.
Michael e la tribunal, dar aş putea vorbi cu Rita.
Şase pompieri au fost răniţi în încercarea de a salva locatarii din flăcări.
N-au reuşit însă să ajungă la trei persoane.
Margaret şi Robert Ellis au fost declaraţi morţi.
Fă-mi vânt, mami!
Rebecca Mathis a murit fiindcă a inhalat fum,
în ambulanţa ce-o ducea la spital.
Dr. Holt, ştiţi că Jake Preston a fost acuzat acum cinci luni
de trei crime şi incendiul pe care tocmai l-aţi văzut?
Da. Jake a fost arestat când avusese o criză.
- Părinţii lui m-au rugat să-l consult. - Aţi descoperit cauza crizei?
Da. RMN-ul a confirmat astrocitomul malign, o formă de cancer la creier.
- Am suspectat de la început o tumoră. - Din cauza crizelor?
Părinţii lui mi-au spus că nu le mai făcuse niciodată probleme
apoi, anul trecut, din senin, a început cu incendiile în cartier.
La început erau mici, apoi tot mai mari.
Crizele şi schimbarea bruscă de comportament
indicau o tumoră pe lobul frontal al cortexului cerebral.
Exact acolo am găsit-o.
Ce face lobul frontal?
Ne dă capacitatea de a recunoaşte consecinţele acţiunilor noastre
şi suprimă tendinţa de a face rău.
Cu alte cuvinte, cancerul lui Jake nu-i mai permitea să se controleze?
Până l-am extirpat, prin chirurgie cu unde gamma.
Deci operaţia făcută clientului meu i-a modificat comportamentul?
Da, aproape imediat. A stat în spitalul meu după operaţie.
S-a trezit la 2 noaptea, plângând, nu înţelegea de ce-a făcut ceva aşa oribil.
De atunci, a avut mereu remuşcări şi n-a mai simţit impulsul de a incendia.
Ca medic, consideraţi că Jake Preston trebuie să rămână într-un ospiciu
sau sunteţi de acord cu psihologul său, că nu mai este o ameninţare pentru nimeni?
Personalitatea lui Jack s-a schimbat din cauza tumorii.
Extirparea ei a înlăturat orice dorinţă de a da foc.
Deşi efectele incendiilor sale au fost groaznice,
nu poate fi făcut răspunzător.
Mulţumesc, dr. Holt. Nu mai am întrebări.
Acuzarea nu are întrebări pentru martor.
De ce îi caută scuze unui ucigaş?
- Linişte sau vă evacuez! - Ce fel de medic eşti, Holt?
Eu şi soţia trăim un infern din cauza celor făcute de monstrul ăla
- fetiţei noastre! - Vă puteţi retrage, domnule doctor.
Apărarea nu mai are nimic de spus.
Facem pauză până voi lua decizia.
Ni l-au încredinţat în custodie. Se putea mult mai rău.
- Vă mulţumim pentru tot, dr. Holt. - Mi-am făcut doar meseria.
- Mai bine ieşim prin spate. - Indiferent ce m-a făcut să dau foc,
eu sunt de vină. Trebuie să fac faţă situaţiei.
Va veni şi vremea aceea, dar nu-i cazul acum.
Mulţumesc.
- Nu-i momentul, Rita. - Scuze, Michael.
Dr. Sykora m-a rugat să facem nişte analize pentru un pacient al clinicii.
Da, poate fi foarte convingătoare.
Apropo, vrea să te convingă să te duci să-ţi termini fişele.
- De fapt, părea mai mult o ameninţare. - Bine, spune-i că mă duc la clinică.
- Eşti mândru de tine însuţi? - Ceea ce-am făcut acolo nu era personal.
E vorba de ştiinţă. E meseria mea de medic să spun adevărul.
Sper să poţi dormi la noapte. Noi nu vom putea.
- Ce zic analizele? Am făcut infarct? - Nu, troponina e bună,
dar leucocitele, TGP şi TGO nu sunt bune.
De ce mă simt şi mai rău ca înainte? Şi de ce-i aşa de cald aici?
- Te mai doare în zona asta? - Nu, acum mă doare peste tot.
Temperatura e de 38 grade Celsius.
O să te apăs aici, respiră adânc.
Gata?
Nu, acolo. Acolo mă doare şi simt până în spate.
Murphy pozitiv, cu destindere epigastrică ce radiază în piept.
- Crezi că-i vezica biliară? - Ne lămurim la ecografie.
Îmi pare rău, dle Sanchez, trebuie să vă mai facem o analiză.
Cred că va fi nevoie să rămâneţi în spital peste noapte.
Faceţi-mă bine, să mă pot întoarce la fetiţa mea.
Aşa vom face.
- Mă duc să încui până-l pregăteşti tu. - Salut-o pe Christina din partea mea.
- Credeam că te-ai lăsat. - Ai dreptate.
Ştii ceva? Dă-le naibii.
Foarte bine, nu-mi place să sărut un fumător.
Nu?
- Vezi ceva? - Din păcate, e colecistită acută.
Fierea e inflamată şi e plină de pietre.
Cauza durerii e piatra de pe canalul biliar.
Dar voi trăi, nu? Pilar nu va fi singură.
Numai cât va sta tatăl ei în operaţie, să-şi scoată fierea.
Îţi chem o ambulanţă. Anunţă-ţi fiica la ce spital să te aştepte.
Mergem să bem ceva?
E un bar la colţ, Taverna lui Miguel.
Sună bine.
Ne vedem acolo. Stai să închid şi să-mi iau lucrurile.
Ne vedem acolo.
- Te aştept acolo. - Bine.
- Bun. - La Miguel.
Ai pierdut un şurub, Zeke. La jaluzele.
M-ai spionat?
M-am băgat peste tine?
- Voi doi...? - Nu, nici vorbă.
Nu-i stilul meu să mă leg de cineva, dar trebuie să te întreb
ce intenţii ai cu ea.
Ce intenţii am? Dar ce eşti tu, taică-su?
Ai grijă, Zeke.
Christina are inimă bună, dar e fragilă.
Bine.
- Pleci? - Da, mai am de reparat un geam
în sala de welness.
Îmi pare rău, doamnă, am închis.
Atunci, încuie uşa.
Indiferent ce vrei, spune-mi şi-ţi voi da.
Stinge luminile. Pune jos cheile.
Închide jaluzelele.
Ai putea să nu mă ameninţi cu ăla? Sunt alergic la împuşcături.
Ţine-ţi gura!
Ce s-a întâmplat cu luminile, Zeke?
- Cine mai e aici? - O altă doctoriţă şi un pacient bolnav.
- Eu le-am stins! - Aprinde-le.
Problema e serioasă, dl. Sanchez trebuie să-şi scoată vezica biliară.
Avem o problemă şi mai mare.
În regulă.
Nu face vreo prostie, că mori!
Dacă vrei droguri, ai greşit locul. Noi nu ţinem narcotice.
- Taci din gură. - Îţi dau cheile de la farmacie.
Poţi să te convingi.
Nu vreau! Cine mai e acolo? Doar pacientul?
Da.
Puneţi-vă celularele aici, amândoi.
Hai!
- Bine. Înapoi! - Ce s-a întâmplat cu luminile?
- Cine naiba-i ăsta? - Meşterul nostru, Anton.
- Mă minţiţi! - Alo, doamnă!
Indiferent ce te supără, se poate rezolva şi fără ăla.
Dă-mi şi tu celularul.
- N-am. - Cum aşa? Toată lumea are celular.
Nu şi cei care cred că radiaţiile cauzează tumori cerebrale.
- Ce-i cu ăsta? E un păcălici? - Nu.
- Goleşte-ţi buzunarele. - Bine.
N-am telefon.
Dacă n-ai venit pentru droguri, de ce nu ne spui ce vrei?
Pe Michael Holt.
Rita, ce cauţi pe aici?
Fiindcă mâine avem o zi plină,
îţi sugerez să te duci acasă şi să te culci.
Trebuie să trec pe la clinică, să-mi termin fişele.
- S-a închis. - Da, ştiu.
Kate rămâne peste program să facă actele.
- De când vrei tu să te întorci la clinică? - Chiar, Michael, de când?
- Să-ţi reamintesc că dr Sykora e măritată? - Cel puţin deocamdată...
Nu mă interesează Kate Sykora, terminaţi.
- La plural? - Era o figură de stil.
Mai degrabă o dezvinovăţire.
Nu vreau să-ţi spun decât că-i periculos să pescuieşti în ape tulburi.
Uite un proverb mişto.
În fond, sunt doar câteva fişe.
O sun pe Kate şi-i spun că nu mă mai duc.
- Ce vrei cu dr. Holt? - Nu-i treaba ta.
- Unde e? - Nu ştiu.
- Sună-l! - Nu.
Ce-ai spus?
Nici ea, nici el nu-l vom suna.
Dacă-l sun eu, nu vine.
El e. Răspunde-i!
Răspunde!
Cucoană, ce-ar fi să ne spui ce vrei?
- Bună, sunt Kate, ştiţi ce aveţi de făcut. - Bine.
- Ei bine? - Se pare că n-a mai stat peste program.
- Deci, te duci acasă? - După ce fac ultimele vizite.
La revedere tuturor.
Nu trebuia să mă refuzi.
- Ai chemat poliţia? - Am chemat ambulanţa pentru pacient.
Tu!
- Scapă de ei. - Omul ăla trebuie să ajungă la spital.
- Scapă de ei! - Bine.
- Salut. Alarmă falsă. - Ce s-a întâmplat?
- Dr. Sykora zicea că are un pacient. - Când i-am spus că am chemat ambulanţa,
s-a speriat şi a fugit.
Bine, anunţăm la spital.
- Să nu munciţi prea mult! - Da, mersi.
- Treci înapoi aici. - Cucoană?
- Uşurel. - Pleacă de aici.
O să uităm totul. Ai făcut o greşeală.
- Michael Holt nu mai vine în seara asta. - Bine, îl aşteptăm.
Amândoi suntem medici, poate te putem ajuta noi.
- Ce-i asta? - Alarma pacientului.
E tatăl unei fetiţe. E foarte bolnav. Trebuie să-l consult.
Bine, mergem cu toţii.
Mergem toţi. Hai!
Puls 110, tensiunea 90, 39 grade Celsius.
- Intră în şoc septic. - Ce înseamnă aia?
- Infecţia din fiere a ajuns în sânge. - Bine, daţi-i ceva pentru asta.
Trebuie dus la spital şi operat, altfel moare.
Nu pleacă nimeni!
Atunci va trebui să-l operăm chiar aici.
Nu mişca!
Femeie, omul ăsta poate muri! Nu ţi-a făcut nimic.
- Vrei să mă păcăleşti, nu? - Da, exact!
Vrem să te păcălim să ne laşi să facem o operaţie
pe care n-am făcut-o niciodată cu arma la tâmplă.
Ne laşi să-l salvăm, sau stăm şi ne uităm cum moare?
Bine.
Bine. Voi doi, operaţi-l.
Pe el leagă-l, nu-i doctor.
Leagă-l! Foloseşte asta!
Ia să văd... Da, ţine. Poftim.
Mâinile! Vreau să văd ce faci.
- N-am nimic cu tine. - E-n regulă, ştiu.
- Poftim. - E bine.
Şi gleznele. Aşează-l şi leagă-i şi gleznele.
Leagă-le strâns!
Sunt la spital?
De fapt, te vom opera aici, dacă eşti de acord.
Dacă mor, îi spui lui Pilar cât de mult am iubit-o?
O să-i spui chiar tu. Nu vei muri.
Bine...
O să-ţi dau ceva să te adorm.
Cum te cheamă, surioară?
- Nu vorbi cu mine. - Te ajută să vorbeşti cu cineva.
Te mai scapi de furia care te îndeamnă la violenţă.
Nu-i momentul, omule. Taci.
Fă-l să tacă.
Îmi pare rău.
Ce faci cu telefonul meu?
Cum se simte domnul Somers?
- Tomografia post operatorie arată bine. - Tu însă pari frânt.
Mersi. Ar fi cazul să plec acasă.
- Sau nu. - Cine era?
Kate. Vrea s-o ajut.
Vine.
Îl lăsăm pe Michael să dea de asta?
Avem de ales?
De ce durează aşa de mult?
Încerc să nu omor un pacient. Nu vrei să faci şi tu la fel?
Taci din gură şi termină-ţi treaba.
Tensiunea îşi revine, la fel şi pulsul.
Măcar cineva poate dormi în nebunia asta. Sper să nu-l deranjeze o incizie.
Te descurci de minune.
Extinde incizia zece centimetri, infero-lateral.
Retracţie. Incizează muşchiul.
Să ştii, doamnă, fiecare din noi, la un moment dat,
a vrut să-l împuşte pe Michael Holt.
Ce problemă ai cu el?
- Nu-i treaba ta. - Vorbesc serios.
Tipul ăsta e insuportabil. Câte ştim eu şi Kate...
Anton îl cunoaşte şi mai bine. Cred că ştie o mulţime de poveşti.
- De ce nu faceţi schimb de experienţă? - Gura! Nu mai face pe deşteptul!
Nu te pune cu mine, ai auzit?
Are dreptate, Zeke, n-o enerva.
Poate va face o prostie, cum ar fi să ia ostatici nişte oameni. Fără motiv.
Să ştii că am motiv, aşa că ţine-ţi gura!
- Bine. - Fă-ţi treaba!
- Retracţie de duoden. - Gata.
- Văd vezica biliară. - Bine, hai s-o scoatem.
Unde naiba e?!
Ce naiba...
Să nu-mi spui că aţi plecat, tu şi pacientul în stare gravă.
Kate? Mai eşti aici?
- Kate? - Nu suflaţi o vorbă!
Bună.
Treceţi la perete. Hai!
- Nu ne putem opri în mijlocul operaţiei. - Trebuie să-i clampez artera cistică.
Am zis nu!
Faceţi curăţenie în sectorul trei!
- Într-o formă sau alta, tot moare. - Am prins-o.
Alo?
Daţi vreo petrecere?
Intră şi închide uşa.
- Ce dracu? - Fă cum îţi spun!
E tipul care a leşinat azi dimineaţă.
- Colecistectomie de urgenţă. - Ea ţi-a trimis mesajul, îmi pare rău.
Dacă mai deschizi gura, te omor!
- Intră sau îi omor pe toţi! - Bine.
Bine.
- Nu-i cazul să împuşti pe nimeni. - Corect.
- În genunchi. - Despre ce-i vorba?
În genunchi!
Mâinile la spate!
- Ce-i asta? - Pacientului îi scade tensiunea.
Probabil îi sângerează artera cistică. Dacă nu-i oprim hemoragia,
vei lăsa o fetiţă de 10 ani fără tată.
Faceţi-l bine. Haide!
- Lasă-mă să-i ajut. - Nu! Tu stai aici!
Sunt chirurg. Tot ce fac ei, eu pot face de zece ori mai repede şi mai bine.
Ticălos arogant!
Doar ei.
Artera nu mai e clampata. Sângele îi curge în abdomen.
Văd ruptura. Sucţie. Eu suturez.
Îmi spui şi mie ce vrei?
Când voi fi pregătită.
Rita? Dr. Holt e de gardă în noaptea asta?
Dl Somers are tensiune intracraniană.
- I s-a înfundat drenul ventricular? - Nu cred.
- Am nevoie de un medic să-i pună altul. - Îl sun.
Acum nu mai eşti şmecher, nu?
Te cunosc? Mi-aş fi amintit dacă mi-ai fi fost pacientă.
Aşa-i. Tu eşti ăla deştept, care le ştie pe toate.
N-aş fi venit niciodată la o javră ca tine.
- Nu mişca! - E telefonul.
- E asistenta mea. - Vine să te salveze?
Atât eşti tu de tare, că lumea nu se mişca fără tine?
Ştii ceva?
Lumii nu-i pasă de tine.
Nici de mine.
Nici de altcineva.
Ciudat. Mie îmi răspunde întotdeauna.
Uite cum facem.
Dr. Sujishi e medicul de rezervă. Sună-l să vină.
Mersi, Rita.
Dacă ai probleme cu mine, mai bine mergem în altă cameră.
Nu mai spune tu oamenilor ce să facă!
- Vrei să fii vinovată de moartea lui? - Nu da vina pe mine!
Cine-i?
- Asistenta mea. - Da?
Atunci... să se ducă dracului şi ea!
Asta ce naiba a fost?!
911, ce urgenţă aveţi?
Puteţi trimite un echipaj de poliţie pe Avenue D, 443?
La clinica Sanando.
Vezi buteliile alea? Sunt pline cu oxigen.
Dacă mai tragi aşa, ne arunci pe toţi în aer!
Ia degetul de pe trăgaci!
Eşti teafăr?
Ascultă-mă. Indiferent ce ţi-am făcut sau ce crezi că ţi-am făcut, dă-le drumul!
N-au de ce să fie aici.
- Ce faci? - Scuze.
- Nu-s obişnuit să operez lângă o armă. - Ridică-le!
- Nu se poate. Trebuie să fie sterile. - Ridică-le!
Nu pot.
Are dreptate.
Uită-te la mine. Nu ştiu cine eşti şi despre ce-i vorba.
Spune-mi ce vrei şi-ţi voi da.
- Nu poţi. - Hai să încercăm.
Am bani, am relaţii...
Nu poţi trezi pe cineva din morţi, nu? Nu mi-o poţi aduce înapoi pe Rebecca.
- Fetiţa ta... Ce-a păţit? - A murit în incendiu.
Incendiul provocat de Jake Preston.
Era în camera ei, îşi făcea temele.
Mereu îşi făcea temele înainte să se uite la televizor.
N-am obligat-o noi.
Eu spălam vasele, când a venit soţul meu şi m-a întrebat
"Arde ceva pe aici, Tracy?"
Am zis "nu", dar apoi am simţit amândoi miros de fum.
Până să ajungem în camera ei...
Îmi pare rău, Tracy.
Cum adică, îţi pare rău?
Nu înţelegi că, datorită ţie,
ucigaşul fetei mele a scăpat?
Jake Preston avea o tumoră pe creier.
Nu mă interesează.
N-am putut să merg la tribunal azi, să-l văd pe monstrul ăla.
Soţul meu mi-a povestit că a fost eliberat datorită ţie.
I-am spus şi soţului tău, mi-am făcut meseria de doctor.
Ai dreptate.
Ai bani, ai relaţii. Oamenii te ascultă.
De-asta a fost eliberat ucigaşul fiicei mele.
Soţul meu te-a auzit spunând că vii aici în seara asta.
Atunci am ştiut ce am de făcut.
- Nu trebuie să faci nimic. - Ba da.
Uită-te.
Uită-te la ea.
Pe ea a omorât-o băiatul ăla.
Trebuie să plăteşti pentru ce i-a făcut!
Nu trebuia să scape, după ce i-a făcut fetiţei mele.
Cineva trebuie să plătească.
Cineva trebuie să plătească...
- Anton! - Doamne sfinte!
- Nu mişca! - Anton!
- N-am vrut...
- Lasă-mă să-l ajut. - Nu, stai!
- Să mă uit cum moare?! - Nu...
E-n regulă. Dacă mi-a sosit ceasul...
Nu ţi-a sosit. Anton?
Nu pot respira...
Anton?
Auzi? Se îneacă cu propriul sânge. Îl auzi?
- E vina ta. Numai din cauza ta! - Ajută-mă...
Vrei să te vadă Rebecca omorând pe cineva?
Poftim? Ce tot...? E moartă.
Şi dacă oamenii nu mor cum credem noi?
Dacă sunt lângă noi şi ne văd?
- Ce tot spui? - Dacă spiritul Rebeccăi e aici
şi te priveşte, n-ai vrea să-i arăţi că poţi face ceea ce trebuie,
să arunci arma?
- Doamne, ce dor îmi e de fetiţa mea! - Ştiu.
Închide, Zeke. Mă ocup eu de el.
- Deja suturez. - Fii cu ochii pe ea, vezi dacă se mişcă.
- O să te doară puţin. - Glonţul e tot în el?
Nu, i-a trecut prin umăr, dar probabil a atins plămânul.
Te vei face bine, tăticule.
Rezistă!
Respiraţia e greoaie pe partea dreaptă. Are traheea fisurată.
Scurgerea de aer a provocat pneumotorax. Nu-l ajută puncţia sternală,
dacă are sânge în jurul plămânului. Trebuie intubat.
- Nu avem tuburi pulmonare. - Dă-mi ceva similar.
Joia ne ocupăm de cei cu insuficienţă hepatică.
- Îţi aduc un cateter de paracenteza. - Dă-mi un tub, nu-mi spune calendarul.
- Sper că ştii cum se face. - Acum zece ani, un pescar de somoni
s-a agăţat de o barcă şi şi-a perforat un plămân.
Slavă Domnului că ai lucrat în Alaska.
Îmi pare rău, Little Creek. O să te doară din nou.
Vei fi bine.
Îţi extrag sângele din jurul plămânului, să poţi respira.
Aşa.
Respiraţia se normalizează.
Pulsul e puternic.
- Poliţia! E cineva aici? - Le deschid eu.
Cheamă o ambulanţă.
Tracy, vino aici.
- S-a terminat. - Îmi pare foarte rău.
- Îmi voiam doar copilă înapoi. - Ştiu.
Nu are voie să intre nimeni.
Vă rog, lăsaţi-mă! Tata e acolo!
Trebuia să ajungă la spital, dar n-a mai venit. E acolo!
- În regulă, poţi s-o laşi. - Ne daţi voie?
- Tati! - Bună, Pilar.
- Ia uite cine a venit. - Tati!
Bună, iubito.
- Michael? - Regret, doamnă, nu-i voie.
E-n regulă, e sora mea.
Trebuia să mă întâlnesc cu Zeke la bar. Ce s-a întâmplat? Sunteţi teferi?
Acum, da. Cred că se va bucura să te vadă.
- Zeke! Te-am aşteptat! - Scuze că ţi-am tras plasă.
- N-a ieşit cum aş fi vrut. - Eşti rănit?
Nu, sunt bine. Anton are o mică fisură în câmpul energetic.
- Cum adică? - A fost împuşcat.
Dar e bine, e teafăr.
Christina!
- Ai fost împuşcat? - Da.
- Vii să mă vezi la spital? - Vin chiar acum.
- Mă duc cu el. - Bine.
- Eşti bine? - Da.
Traducerea & adaptarea: Andrada2003/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com