Din episoadele anterioare...
De ce am lapsusuri?
Poate ceva ce n-ai înfruntat încă... trecutul se întoarce să te bântuie.
Nu de aia ţi se spune E-Mo? Atingi întotdeauna punctul sensibil.
Am specializare în neurologie şi psihiatrie.
- Ţi-ar plăcea să lucrezi la Holt Neuro? - Pot să vin mai târziu.
- Aşa să faci. - Să ne mişcăm, fetelor.
Prea devreme să fiţi obosite. Diseară e meci mare.
Păziţi-vă culoarele, doamnelor!
Bine! Bine luat.
Până la capăt. Bine. Bine.
Gata. Nu uita să-ţi pui bandajele pentru gambă pe care ţi le-am dat.
- Ţine-le ridicate după antrenament. - Mulţumesc, dr. Kate.
La treabă!
Haide, Shari! Poţi s-o faci cu ochii închişi.
- Scuze, domnule antrenor. - Data viitoare. Nu fi aşa dur cu ea.
Haide, Shari.
Bine.
Shari!
- Ai păţit ceva? - Nu cred.
Mă uit puţin la coloană.
- Are nevoie de radiografie. - Kate, n-am nimic.
Vezi? Poate s-o facă după antrenament.
- Eu sunt medicul echipei. - Neoficial.
Şi având o sensibilitate la vertebrele toracice, i se face radiografie.
Tot o pacoste, ca pe timpul când făceai liceul aici.
Bine, ia-o.
Restul la treabă. Înapoi la antrenament!
- Veşti bune. Nu e fractură. - Deci pot să joc.
- Dar ai o contuzie spinală urâtă. - Cu alte cuvinte vânătaie.
Devii prea deşteaptă pentru termenii medicali sofisticaţi.
Chiar şi aşa e nevoie de timp. Am să scriu un bilet antrenorului.
- Te odihneşti câteva zile. - Kate, azi am un meci important.
Nu mă face să stau în rezervă. O iau mai uşor, pe cuvânt. Te rog.
Bine, dar vii aici după şcoală, să te văd înainte de meci.
Promit.
Hector, programeaz-o pe dra Jackson la ultima mea consultaţie de azi.
- Sigur, dr. Kate. - Mulţumesc.
Vino puţin. Vreau să vă prezint surioarei mele Shari.
- Dr. Holt, dr. Barnes. - Bună, Shari.
- Am crezut că eşti unică la părinţi. - Kate a copilărit în cartier.
A venit la şcoală de ziua mentorului şi ne-am împrietenit.
- Cea mai norocoasă zi din viaţa mea. - Şi pentru mine.
Shari e atacant la All-Star.
La toamnă va juca baschet la universitatea care o va prinde.
- Nu credeţi reclama. - Lucrez cu multe echipe NBA
şi WNBA. Dacă vrei bilete la meciurile Knicks sau Liberty, să spui.
- Mulţumesc. - Fugi la şcoală.
- Te întorci după-amiază. - Gata, gata.
Care-i treaba cu ea?
A fost părăsită de mama ei când avea zece ani.
Când am cunoscut-o, nu putea ridica tonul mai mult de-o şoaptă.
Avea nevoie de mai mult decât i se oferea.
- Şi ai luat-o sub aripa ta. - E minunată.
- Oricine ar fi făcut-o. - Kate Sykora, soră mai mare,
director de clinică, ocrotitoare. Când ai timp?
- Când ai timp pentru soţ? - Cinci minute acum, cinci mai târziu.
Doar pentru că Harrison e mai ocupat decât mine.
Dar ne facem timp pentru întâlniri ca cea de astă seară.
Eu am o întâlnire cu pantofii sport înainte de prima consultaţie la Holt.
Să nu îngheţi bocnă. Ne vedem aici la 17:30.
- De ce să vin aici? - Şedinţa de personal a clinicii.
- Foarte nostim. - E obligatorie pentru toţi angajaţii,
fie că lucrezi zece ore pe săptămână, fie nonstop ca noi ceilalţi.
Să vii devreme. Am făcut prăjituri cu lămâie.
Minunat!
Ajutor! Am nevoie de ajutor!
- Sunt medic, te simţi bine? - Nu eu.
El. Eu pictam când a venit împleticindu-se şi a căzut în apă.
- Nu prind numărul de urgenţă. - Mai încearcă.
- Dumnezeule, e mort? - Nu ştiu.
N-are puls.
- De când e în apă? - De vreo zece minute.
- Tot nu prind numărul. - Bine, lasă spitalul.
Am echipament mai bun la clinică.
- Unde? - Chiar acolo.
Şi tu ai să mă duci.
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Episodul 12
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam
- De când e aşa? - Cel puţin 15-20 de minute.
- Nu e mort dacă e cald. - E rece ca gheaţa. Nu-i simt pulsul.
- Ce temperatură are? - 26 de grade Celsius.
Introduc tub endotraheal. Îl ventilăm cu aer cald umidificat.
Să aducă cineva pătura termică! Şi soluţia salină?
- Acum porneşte. - Două linii de funcţionare.
- Verifică ritmul. - Are activitate electrică.
- 500 miligrame de Bretylium. - Pare fibrilaţie ventriculară.
Inima lui ar putea avea o şansă. Daţi-mi padelele.
Faceţi loc.
- Tot nimic. - Tot în fibrilaţie ventriculară.
- Inima e prea rece să intre în normal. - A crescut doar cu două grade.
Să-l încălzim de la interior. Vreau bisturiu şi tub toracic.
Lavaj pleural, bine gândit.
Tai pielea.
Am ajuns la pleură.
Tubul. L-am băgat.
- Începe lavajul. - Porneşte soluţia salină caldă.
Temperatura creşte la 29. 30...
Daţi-mi padelele. Faceţi loc.
- Temperatura e 34 grade C. - Apa rece i-a ţinut inima în viaţă.
Încă o dată. Faceţi loc.
- Am reuşit. Are puls. - Tensiunea e 70.
- Fir de sutură. - Omul cade şi tu treci pe-acolo...
Al naibii de norocos mai e.
Numai dacă apa rece i-a împiedicat neuronii să moară.
Ce face cel mai nou membru din clubul ursul polar?
Stabil hemodinamic, reflexele trunchiului cerebral normale.
- Tot inconştient. - Nu vorbeam despre el.
- Ai toate degetele? - Mă dezgheţ destul de bine.
Michael, nu trebuie să salvezi toţi asupriţii sorţii.
- Lista noastră e de un cot. - N-am plănuit-o, iar el nu e asuprit.
Purta un costum de firmă şi avea un ceas scump.
- Şi portofel? - Trebuie să fi căzut în râu.
Nu vom şti cine e până nu se trezeşte.
Sună la poliţie. Spune că avem un necunoscut.
Între timp... ce naiba se întâmplă cu E-Mo?
- Ce vrei să spui? - A lipsit de la o consultaţie VIP.
- L-ai sunat? - De zece ori. I-am amintit şi aseară,
iar acum m-au sunat două farmacii că a uitat să semneze reţetele.
Poate i-a scăpat din vedere.
Săptămâna trecută a uitat de ziua ta după ce i-am spus.
Rita, nu-ţi face griji. Toată lumea are scăpări din când în când.
- Chiar şi neuropsihiatrii străluciţi. - Atunci tu de ce eşti îngrijorat?
Cere-i scuze pacientului şi programează-l la mine.
Am făcut-o deja. Vine luni la ora 14:00.
- Eşti o salvatoare de vieţi. - Şi fără să mă ud.
Ce nu-i spui Ritei despre E-Mo?
S-ar putea să nu fie un accident faptul că E-Mo uită.
E posibil să aibă boala Huntington.
- E îngrozitor. - Normal că nu-i pot spune Ritei.
Au avut-o şi tatăl şi fratele lui.
- Cum i-a ieşit testul? - Nu l-a făcut.
- De ce? - Cu ce l-ar ajuta?
- Nu există tratament. - Dar dacă are deja simptome...
Tu ce-ai face dacă ai crede că ai boala Huntington şi nu poţi face nimic
decât să suferi îngrozitor, să-ţi pierzi facultăţile şi să mori?
- Te-ai testa? - Nu ştiu.
- Nici eu. - Acum te rog să mă scuzi.
- Trebuie să particip la o şedinţă. - Îmi lipsesc şedinţele de la clinică.
Le uram când eram în viaţă. Dar acum par plăcute.
Da? Du-te tu şi îmi povesteşti. Câştigăm amândoi.
Am dezvoltat un sistem de codare color a fişelor.
Galben pentru asistente, albastru pentru medici,
roşu pentru recomandările medicilor. Aveţi întrebări?
Hector, te-ai gândit la fişele medicale electronice?
Foarte bine!
Completaţi formularele şi luaţi o prăjitură.
- Asta-i tot? - Cred c-am tras şi-un pui de somn.
Sună-mă, Shari. Încep să mă îngrijorez.
- N-a apărut surioara? - Nici la telefon n-o prind.
- Poate se simte mai bine. - Sau mă evită.
Mă îndoiesc. Te adoră.
Tocmai de aceea am impresia că ceva nu e-n regulă.
- Iată-te. - Bună.
- Mă bucur să te văd, Harrison, - La fel, Michael. Bun, eşti gata.
- Nu pot veni. - Ce?
Habar n-ai câte sfori am tras pentru biletele astea.
Shari n-a venit azi după-amiază. Şi trebuie să o caut.
E un copil responsabil datorită ţie.
Dacă ar fi fost vreo problemă, ar fi sunat.
Nu de aceea am decis să n-avem copii? Ca să nu alergăm mereu după ei?
Ea e responsabilitatea mea.
Vrei să vezi "War Horse"?
Mi-ar plăcea, dar am un pacient la Holt.
Fie îmi ignori apelurile, fie eşti singura americancă adolescentă
care nu-şi verifică telefonul de o sută de ori pe zi.
- Kate, ce cauţi aici? - Să văd de ce nu te-ai ţinut de cuvânt.
Aveam de gând, pe cuvânt.
Dar am aflat că vin observatorii să mă vadă jucând.
- Trebuie să dau ce-i mai bun. - Ai dureri.
- Nu, spatele meu e bine. - Nu e, după câte am văzut.
Ascultă. Când eram junior am avut o problemă cu tendoanele.
M-am luptat cu durerea în meciul cel mare. Am stat o lună pe tuşă.
- Dar aţi învins, nu? - Nu, am fost înfrânte.
A fost o decizie proastă.
Încă mă doare spatele. Puţin.
Altceva?
Degetele de la picioare îmi sunt amorţite.
Te duc imediat să faci un RMN.
- E timpul să mergem la autobuz. - Shari nu poate juca diseară.
Cum adică? Mi-a spus că radiografia e bună.
- A minţit? - Nu, dar...
Atunci las-o să joace, doctore. Astă seară e şansa vieţii ei.
Pot s-o duc la RMN la cel mai bun neurochirurg din oraş.
Şi pierde şansa de a fi văzută de observatorul facultăţii.
- Vor fi alte meciuri. - Cei mari vin diseară.
- Poate face RMN după ce învingem. - Ar putea avea o leziune la coloană.
Jumătate din fete joacă cu răni mult mai grave.
Pe ele nu le-ai trecut în rezervă. Shari, depinde de tine.
Nu voi păţi nimic. Iau un ibuprofen după meci şi te sun.
Domnul antrenor vrea ce vrei şi tu, să intru la facultate.
- Shari! - Dumnezeule!
Cheamă salvarea! Să nu te mişti.
Kate, nu-mi simt picioarele.
Alerga spre tribune şi i s-au înmuiat picioarele.
Radiografia de dimineaţă a ieşit bine?
Aşa am crezut, dar poate mi-a scăpat o fractură sau leziune spinală.
- Să aşteptăm tomografia. - Vine imediat.
Măduva spinării e intactă, ceea ce bine. Foarte bine.
Există o pungă cu lichid în spaţiul epidural între T12 şi L1
care n-ar fi apărut la radiografie.
Probabil o contuzie la coloană. Explică de ce i-au cedat picioarele.
E sângele care îi apasă pe măduvă.
Îl scot şi, cu puţină terapie, va înscrie trei puncte
înainte să-ţi dai seama.
Ce e cu picioarele mele?
Vânătaia de mai devreme a cauzat sângerare în jurul măduvei.
- Vei fi bine după ce te operez. - Am nevoie de operaţie?
Aşteaptă. Nu-ţi face griji. Dr. Holt e cel mai bun.
Câteva săptămâni de terapie fizică şi te întorci pe teren.
Deocamdată va trebui să te descurci cu vreo 500 de canale TV.
Mă descurc.
Mă duc să mă pregătesc. Sună-i pe părinţi pentru consimţământ.
Shari e în grija statului. Iau permisiune de la ACS.
- Cât va dura? - Te anunţ imediat ce iau permisiunea.
Bine.
Mulţumesc, Michael.
- Pentru ce? - Că m-ai lăsat s-o aduc aici,
pentru că o operezi... pentru tot.
Nu-ţi face griji.
Noapte bună.
Ei bine... a fost interesant.
Noua noastră pacientă înseamnă totul pentru ea.
Asigură-te că dra Jackson are tot ce vrea, bine?
Cum rămâne cu celălalt pacient, cel ud? Vrei să-l închid?
Ce naiba?!
- Unde sunt? - Eşti la Holt Neuro.
Trebuie să te întorci în salon.
- Cum te numeşti? - Darren Halloran.
Eu sunt dr. Holt. Să te ajut să te urci în pat.
Mulţumesc.
- Cum am ajuns aici? - Te-am scos din East River.
- Serios? - Serios.
- De ce mă doare gâtul atât de rău? - Ţi-am băgat un tub pe gât
să poţi respira din nou. Mă surprinde că te-ai dat jos din pat.
- Dumnezeule! Am fost mort? - Al naibii de aproape.
M-am trezit acum câteva minute rupt de foame.
Credeam că e mâncare pe cărucior.
Cerem bucătarului să-ţi aducă orice vrei.
- Îţi aminteşti cum ai ajuns în apă? - Nu.
- Bei? Iei droguri? - Petrec atât de mult timp la birou,
- ...încât n-apuc să ies la o bere. - Unde lucrezi?
La o firmă de investiţii pe Wall Street. Loffredo & Koln.
Stai puţin. Am luat prânzul cu sora mea.
- Am mâncat la un local lângă râu. - Ce ai făcut după aceea?
Pe ea am pus-o într-un taxi.
Am aşteptat jumătate de oră după altul.
Am renunţat şi am plecat spre metrou.
Atunci a venit cineva pe la spatele meu şi am fost lovit în cap.
- Ai fost jefuit? - Da!
Nu-mi amintesc să fi văzut lovitură la cap când te-am internat.
Dă-mi voie să văd.
Am simţit cum mi se smulge portofelul din buzunar.
Apoi totul s-a întunecat. Îmi amintesc că îmi era frig, foarte frig.
Apoi m-am trezit aici.
Poate ai avut o criză sau ai leşinat
şi asta a dus la căderea în râu.
Dar... nu ştiu.
Aş vrea să stai peste noapte să-ţi fac o tomografie la cap şi analize de sânge.
Să anunţ pe cineva? Poate sora ta?
- Da. Se numeşte Ella. - Acelaşi nume de familie?
Da. Cred că e moartă de îngrijorare.
- E atât de ciudat. - Ce?
Lumea vorbeşte de bunii samariteni. Eu credeam că nu există.
Dormi puţin. Noi o vom căuta pe sora ta.
- Dr. Holt, ea e Ella Halloran. - Mulţumesc, Rita. Michael Holt.
- Mulţumesc că ai venit. Ia loc. - Fratele meu a cerut să mă contactaţi?
- E o surpriză? - Nu suntem prea apropiaţi.
- A spus că ieri aţi mâncat împreună. - Nu l-am mai văzut din iunie.
De ce este aici?
L-am găsit plutind în East River, îngheţat şi în stop cardiac.
- Cum?! - Acum e mult mai bine.
Zicea că a fost jefuit când se întorcea la lucru.
Darren nu mai lucrează de şase luni. A fost concediat fiindcă e dezordonat.
Lipsea zile întregi de la serviciu fără să anunţe.
Şeful lui mă suna să mă întrebe de el.
Când l-am scos din râu, purta un costum elegant.
Asta-i nebunia. Şi-a pierdut serviciul, logodnica, apartamentul,
dar se trezea în fiecare dimineaţă, îşi punea costumul şi pleca la lucru.
- Unde se ducea? - Nu ştiu. Nu spunea nimic.
A stat cu mine o perioadă. Am încercat să-l duc la psihiatru.
- Ia astea de pe mine! Plec! - Măcar să-l anunţ pe dr. Holt.
Sulla, mă ocup eu.
- Domule Halloran, calmează-te. - Ce caută căţeaua asta aici?
- Tu mi-ai cerut s-o chem. - De ce naiba
aş face asta şi unde-mi sunt hainele?
N-ar fi timpul să recunoşti că eşti bolnav?
Ce fel de soră îşi aruncă fratele în stradă?
- Una care s-a săturat să fie minţită! - Tu eşti mincinoasa. Ca întotdeauna!
- Nu trebuia să vin. - Bine. Du-te dracului!
- Plec şi eu. Unde mi-e costumul? - A trebuit să-l tai ca să te tratez.
Ce?! Costumul ăla m-a costat 2.000 de dolari!
- Unde mi-e ceasul? L-ai furat? - Termină. Nimeni nu-ţi fură nimic.
- Încerc să te ajut! - Trebuie să plec la serviciu.
- Sora ta spune că ai fost concediat. - Da, mi-am pierdut serviciul.
- Dar mi-am luat altul la puţin timp. - Nu poţi pleca la cel nou
până nu văd analizele şi tomografia şi mă asigur
că nu pici mort înainte de a ieşi de aici.
Ţine perfuzia, treci în pat şi calmează-te!
Bine... dar după aceea plec. Am de făcut o imensă analiză de piaţă.
Şi să nu uiţi de ceas! E Rolex!
Reuniunea de familie n-a ieşit cum trebuia?
Sparky vrea să plece, adună-i lucrurile şi găseşte-i ceva de îmbrăcat, orice.
Bine. Apropo, a sunat E-Mo. Ajunge în cinci minute.
- Frumoasă dimineaţă. - Vorbeşte pentru tine.
Cred că plutesc încă în aer după ce-am făcut-o la propriu.
- Trebuie să-mi explici. - Ieri am consultat un paraşutist.
A dezvoltat brusc o nervozitate după ani de hotărâri ferme.
N-am reuşit să-l fac să se deschidă. M-am gândit că e din cauză
că n-am făcut-o, aşa că am sărit.
- Ai sărit cu paraşuta? - Da.
M-am aruncat de la 3.000 de metri.
Acum sari din avioane cât ai zice peşte?
Ia stai. Crezi că nu gândesc bine fiindcă e posibil să am Huntington?
Cred că mulţi din cei care înfruntă moartea îşi asumă riscuri mari şi uită.
Trebuie să-mi explici.
- Ai ratat consultaţia de ieri. - N-am ratat-o. E azi.
Nu, a fost ieri. Şi ai trimis mai multe reţete
la farmacie fără să le semnezi. Trebuie să faci testul.
- Ca să ştii cum stai. - Michael, a fost o mică greşeală.
Am încurcat programul. Cum pot să mă revanşez?
Poţi să evaluezi un pacient, să vezi dacă e capabil să refuze îngrijirea.
Bărbat înecat, a făcut un stop cardiac.
A fost lucid şi prietenos, acum delirează, e agitat şi vrea să plece.
L-am scos ieri din East River.
Tu scoţi pe cineva din râu şi-mi faci mie zile fripte că sar din avion?
Măcar eu am avut paraşută.
Mi-ar plăcea să-mi iau liber, dar sunt mulţi alţii care-mi vor slujba.
- Iată-ţi formularul. - Domnule Halloran, eşti sigur
- ...că n-are cine să vină să te ia? - N-o să păţesc nimic.
Iar tu vei primi factura pentru costumul distrus.
- Asta-i tot? Îl lăsăm să plece? - Toate analizele au fost bune.
Eşti sigur că poate să refuze îngrijirea?
E tare ciudat. Cred că are tulburare de personalitate narcisistă,
dar nu e sinucigaş şi a putut exprima riscurile.
Sunt uimit că l-ai evaluat atât de repede.
Eu vin la tine în sala de operaţii şi te bat la cap când scoţi o tumoră?
Gata, calmează-te. Dacă spui că n-are nimic, asta e.
Vrei să mâncăm ceva?
De ce? Să stai cu ochii pe mine, poate vezi simptomele bolii?
Vreau să mă asigur că poţi să citeşti meniul.
Localul cu sushi e chiar aici. Cel mai bun unagi pe care l-ai gustat.
Ăla e Darren?
Darren!
Ce naiba e cu tine?! Sigur vrei să fii lovit.
- Potoleşte-te! - Darren, ce faci?
- Dr. Holt? - Da. Ce-i?
Ajută-mă. Nu văd nimic.
- De ce nu văd? - Discurile optice sunt normale.
Orbirea a apărut dintr-o dată sau în ultimele zile?
A apărut din senin. Am vrut să traversez şi totul s-a făcut negru.
Te doare vreunul din ochi? Sau capul?
- Nu. Vă rog, ajutaţi-mă! - Bine, te vom ajuta.
- Încearcă să te linişteşti. - Pierderea vederii e acută.
- Vedea acum 15 minute. - Poate reuşim să-i salvăm vederea.
Tomografia a fost normală, traumatismul se exclude.
Dar e posibil să aibă o tumoră care apasă pe nervul optic
sau obturarea lobului occipital, lucru care s-ar vedea la RMN.
Nu sunt mase,
edem, demielinizare... totul e normal.
Ar putea fi o desprindere retiniană întârziată.
Ecografia ne va arăta fundul de ochi.
Nu, nici asta nu este. Retina e intactă.
Poate că e orbire isterică.
Pierderea serviciului, a logodnicei au cauzat o cădere psihică.
Dacă e psihologic, ochii ar trebui să răspundă
la modelul rotitor de pe tamburul optokinetic.
Nu. Nu e nistagmus.
Înapoi de unde am plecat.
Am să citesc studiile de specialitate.
Poate ne-a scăpat o cauză a orbirii acute.
- Michael! - Kate Sykora. Ed Morris.
- De la celălalt serviciu al meu. - E-Mo.
- Bună. Am auzit lucruri bune. - Nu câte am auzit eu despre tine.
Vorbim mai târziu. Mi-a părut bine să te cunosc.
- Ai luat acceptul pentru operaţie? - Da.
După un munte de formalităţi şi piedicile cunoscute.
- Bine. O pregătesc pentru operaţie. - Michael.
Fata asta a trecut prin prea multe.
Baschetul e singura şansă să intre la facultate şi să aibă un viitor.
Atunci rămâi aici şi stai cu ochii pe mine.
Tensiunea sistolică să fie peste 120.
Tensiunea s-a stabilizat. Acum pun a doua pungă.
Am terminat laminotomia. Am acces la spaţiul epidural
şi voi aspira hematomul.
- Şi dacă sângerează iar? - Cicălitoare ce eşti.
Cauterizez pe loc. Aspiră.
Ce naiba?
- Ce se petrece? - Temperatura a crescut la 39.4 C.
Colecţia de lichid nu e sânge, e puroi.
- Are o infecţie urâtă. - Abces epidural?
- E în os? - Nu pare. Antibiotice cu spectru larg.
Şi dă-i un gram de vancomicină pentru stafilococul rezistent.
Ai auzit medicul.
Hai să curăţăm aici.
Urâtă surpriză.
De ce ar avea o atletă tânără şi sănătoasă abces la coloană?
De obicei e o infecţie în sânge.
Şi-a făcut de curând o lucrare dentară?
Nu. Eu ar trebui să ştiu. Sunt obsesivă în privinţa sănătăţii ei.
Nu, pe bune?
- Ajută-mă să caut leziuni Janeway. - Crezi că e endocardită infecţioasă?
Vegetaţia septică de pe valvele cardiace poate cauza abcese epidurale.
- Nu văd nimic. - Doar dacă nu e cu totul altceva.
- În spatele genunchiului. - Urme de ace?
Injectarea cu ace murdare explică cum a ajuns bacteria în sânge.
Nu se droghează. O ştiu de când avea jumătate din vârsta de acum.
Am vorbit despre droguri.
E elevă bună, jucătoare de baschet strălucită.
- Vrea să prindă bursă. - Atunci poate steroizi.
- Crede că-i trebuie un avantaj. - Nu se poate.
Adaug steroizi pe lista de analize
şi tu află cum a făcut rost de ei.
- Cum a fost jocul fără Shari? - Salut.
Am pierdut cu zece, iar observatorii au plecat
fără să ne vadă vedeta jucând. Cum se simte?
Tu să-mi spui. Cred că practici medicina sportivă.
Ce tot spui, Sykora?
Shari a fost aproape paralizată de o infecţie medulară
la fel ca cea provocată de consumul de steroizi.
- Nu te preface atât de uimit. - Dacă Shari se dopează...
- ...nu de la mine i-a luat. - Nu spun aşa toţi antrenorii?
Ştiu cât te zbaţi să trimiţi fetele la facultate.
Am văzut când eram în şcoală. Încalci regulile din când în când.
Schimbi notele proaste. Cât de departe ai mers?!
Cine te crezi să mă acuzi pe mine?!
În 30 de ani nici nu m-am gândit să dau steroizi unei jucătoare.
Nu dau doi bani pe ce gândeşti.
Mă scuzaţi. Putem vorbi?
Trebuie să fie foarte important dacă mă cauţi aici.
Am primit rezultatele analizelor.
Şi? Ia steroizi, aşa-i?
Rezultatul a fost negativ la steroizi, dar pozitiv la opiacee.
Poftim? Nu, trebuie să fie o greşeală.
Laboratorul meu nu face greşeli.
- Cum de n-am observat? - Poate că nu te uitai.
Ba da, mă ocup de ea.
Dragostea unui părinte îl face să nu vadă adevărul despre copiii lui.
- Dragostea unui părinte? - Kate, eşti mentorul, nu mama ei.
- Ia mai vezi-ţi de treburile tale! - Şi tu să-ţi faci copii!
- Kate... - Dacă aş vrea să merg la psihiatru,
în mod sigur nu m-aş duce la un neurochirurg!
- 'Neaţa. - 'Neaţa.
Am auzit că i-ai dat veşti proaste lui Kate.
- Cum le-a primit? - Minunat.
Cum stăm cu Darren? Ai vreo idee de ce-a orbit?
Nu, nu încă.
Poate că vorbeşte psihiatrul, dar cred că e un element psihologic.
S-o aducem aici pe sora lui, căutăm în trecut..
Nu ştiu, nu vreau să devină iar iritat.
Ia-i de pe mine, ia-i de pe mine!
Sunt păienjeni pe mine, mă muşcă!
Dă-i jos!
- Darren, nu sunt păienjeni pe tine. - Tu i-ai pus pe mine!
Zece miligrame de haloperidol şi legaţi-l de pat.
- Încearcă să mă omoare! - Nu e nimic pe tine.
Păienjeni pe piele? Ce se întâmplă cu el?
În rezidenţiat am văzut o femeie... avea halucinaţii tactile severe
după o supradoză de cocaină,
dar analiza toxicologică a fost negativă, ca şi testul de alcool.
Halucinaţii tactile, tremur, tahicardie.
Poate că problema lui e lipsa de alcool.
Delirium tremens? Parcă susţinea că nu bea.
Şi că are un serviciu minunat şi se înţelege bine cu sora lui.
Delirium înseamnă că bea pe ascuns
şi, fiind închis aici fără băutură, a intrat într-un sevraj sever.
Îl pun pe fomepizol şi midazolam. Bine, dar tot nu explică orbirea.
Repetă panoul metabolic şi gazele din sânge.
- Tu unde pleci? - Să caut prin gunoi.
Am venit s-o văd pe Shari.
Kate! Îmi simt picioarele aproape normale.
M-am ridicat de două ori să merg la baie.
- Ştiu despre droguri, Shari. - Ce? Nu.
Am văzut urmele de înţepături.
Analizele de sânge o confirmă. Dar nu înţeleg de ce.
- Ai în faţa ta toate oportunităţile. - M-am antrenat din greu anul ăsta.
Îţi aminteşti când mi-am dislocat degetul şi mi-am luxat încheietura?
Sunt multe altele pe care nu ţi le-am spus.
Te-ai tratat singură?!
Un băiat de la şcoală mi-a vândut oxicodonă.
La început am înghiţit pilulele.
Apoi le-am zdrobit şi le-am inhalat.
Într-o zi a rămas fără pastile,
dar a zis că are altceva.
Heroină. Tot el mi-a dat şi acele.
Ştiu că trebuia să-l refuz,
dar o luam doar pentru durerea dintre meciuri.
Nu poţi să dai vina doar pe tine.
Antrenorul te-a forţat prea mult.
Nu, Kate, eu m-am forţat pentru tine.
Pentru mine?
Tu faci totul pentru mine.
Vii la meciurile de baschet, îmi plăteşti tabăra de antrenament.
Tu m-ai salvat.
Am vrut doar să fiu ca tine.
Vreau să merg la facultate cu bursă, aşa ca tine.
Nu te pot dezamăgi.
Nu-mi pasă de baschet. Îmi pasă de tine.
Am ratat meciul şi acum n-o să merg la facultate.
Vor mai fi meciuri, vor mai veni observatori.
Contează numai să te faci bine.
Şi cred că cea mai bună cale
este să mergi la dezintoxicare şi eu să mă retrag.
Nu.
- Trebuie să mă îndepărtez puţin. - Asta n-am vrut să se întâmple.
N-am vrut să te dezamăgesc şi nu vreau să te pierd.
N-ai să mă pierzi.
Trebuie să-ţi dau puţină libertate ca să poţi lua singură decizii.
Să-ţi trăieşti viaţa aşa cum vrei.
Aşa voi face.
Promit.
Bine ai revenit, Darren.
Tu eşti psihiatrul cu care am vorbit.
Dacă mă vezi, înseamnă că eşti mult mai bine.
Cred că e timpul să spui adevărul.
- Pardon? - Eşti alcoolic.
Negarea aproape că te-a costat viaţa.
Dr. Holt mi-a făcut analize. N-a găsit alcool.
Deoarece noi căutam cu totul altceva.
- Ai tras la măsea metanol. - Ţi-ai pierdut minţile.
Mulţi alcoolici în ultima fază, să zicem...
unul care şi-a pierdut serviciul, casa, banii nu-şi permite băutură adevărată.
Aşa că începe să bea orice găseşte...
alcool pentru frecţii, chiar aşa ceva.
Crezi că beau diluant?
Te ţine ameţit destul timp cât să lungeşti minciuna.
Că ai serviciu, că te înţelegi bine cu sora ta.
De aceea ne-ai pus s-o chemăm. Dimineaţă erai iritat
fiindcă aveai nevoie de băutură. De aceea ai plecat.
Dar metanolul nu se metabolizează la fel ca alcoolul.
Subprodusele chimice atacă nervul optic,
mai ales când bei jumătate de cutie.
- De aceea ai orbit. - Gata, ieşi naibii de aici.
Ne-ai făcut să orbecăim puţin. Dr. Holt şi-a amintit că te-a găsit
stând în hol după ce te-ai trezit. Lângă un cărucior pentru curăţenie.
Ai aruncat cutia la gunoi. Credeai că ai scăpat de ea.
- Până a scos-o el. - Cum se închide asta?
- Termină. - Închide-l!
- Scoate-mi toate astea! - Potoleşte-te!
Nu vezi cât te-a costat negarea?
Cariera, logodnica, sora.
Nu, totul e bine, jur. Totul e... eu nu beau.
- Totul e bine. - Dacă nu înfrunţi acum adevărul,
vei muri.
Viaţa mea a fost minunată.
Aveam totul sub control.
Într-o zi, logodnica mea vine acasă şi spune că pleacă, aşa din senin.
Nunta s-a anulat. Pur şi simplu nu mă mai iubea.
- Ea era totul pentru mine. - Numai băutura a îndepărtat durerea.
Nu vreau să mor.
Nu vreau.
Te rog, poţi să mă ajuţi?
Ai făcut deja pasul cel mai greu.
E-Mo îşi face din nou numărul de magie?
E bun la ceea ce face.
Când nu mai uită.
I-ai cerut mai devreme lui E-Mo analizele lui Darren.
Nu le-a trimis. Michael, ce îmi ascunzi?
- Nu pot spune. - Dacă apelezi la privilegiu, înseamnă
că e de natură medicală... şi e grav.
- Ce ai de gând să faci? - Să ies puţin la aer.
- Eşti aici. Bine. - E un început.
L-am privit pe E-Mo cum a înfrânt negarea unui pacient
ca o bilă pentru demolări. Dar el e orb la ale lui.
- Nimeni nu vrea să fie bolnav. - Nu-l las să pună pacienţi în pericol.
Şi ce urmează?
Dacă refuză să fie testat, va trebui să-l concediez.
- Dar... ce? - Dacă are boala?
- Dacă îi e foarte rău? - Cine îl va îngriji?
Nu e căsătorit, părinţii i-au murit.
Când fratele lui a aflat că are boala, s-a sinucis. Aşa că...
E-Mo e complet singur.
Va fi foarte greu dacă devine prieten.
Bine lucrat.
Cu Darren. Impresionant.
Are un drum lung în faţă.
Nu putea trece de negare fără ajutorul tău.
Poate fac şi eu acelaşi lucru pentru tine.
Crezi că eu neg?
Trebuie să înfrunţi lucrul de care te temi.
- Aş putea să spun la fel despre tine. - Nu e vorba de mine.
Am văzut când m-ai angajat. Eşti prea speriat să înfrunţi ceva din viaţa ta.
- Ce este? Tu ce secret ascunzi? - Eu nu-mi pun pacienţii în pericol.
- Faci testul sau pleci. - În primul rând,
- ...n-aş pune un pacient în pericol. - Nu conştient.
Dar boala poate prelua controlul câte puţin,
diminuându-ţi calităţile, deformându-ţi judecata.
E-Mo, dacă o ai, voi face tot ce pot să te ajut.
Îţi ajustez programul, angajez un asistent.
Dar nu pot ignora ce se întâmplă şi să sper că va fi mai bine.
- Am făcut deja testul. - Când?
Ieri. Când am văzut ce-i face negarea lui Darren,
m-am dus direct la un laborator genetic.
Şi?
Nu ştiu. N-am deschis plicul.
N-am boala Huntington.
- Minunat. - Doamne...
Vezi? A fost mult mai uşor decât să sari din avion.
Cred că am tot încurcat lucrurile fiindcă eram foarte stresat.
Acum e totul în urmă. Credeam că trebuie să te concediez.
Ştii ceva?
Îmi dau demisia.
- Ce? - Măcar o perioadă.
Michael... mi-am petrecut toată viaţa fugind.
Fiindu-mi teamă.
Prea speriat să-mi fac prieteni pentru că nu voiam ca ei să...
fie nevoiţi să vadă cum îmi pierd minţile.
N-am fost niciodată îndrăgostit fiindcă...
Simt că s-a ridicat cel mai întunecat nor din lume.
Trebuie să ies în lume şi să văd în sfârşit cum e să trăieşti.
- Bine, câteva zile... - Nu, stai, nu-ţi face griji.
Voi fi pe teren săptămâna viitoare să-ţi tăbăcesc fundul la baschet.
O cafea mică la pachet.
Care sunt şansele într-un oraş cu opt milioane de locuitori?
Mi s-au întâmplat şi lucruri mai ciudate.
- Ai o clipă liberă? Iei loc? - Sigur.
În sfârşit am apucat să-l cunosc pe E-Mo.
Da, aşa-i. Exact la fix. A demisionat.
- Serios? De ce? - Poveste lungă.
Mulţumesc.
Surioara ta pare să fie mai bine.
Shari va fi foarte bine.
Are tot ce-i trebuie să revină pe drumul cel bun.
- Michel, trebuie să-ţi cer scuze. - Nu, nu e nevoie.
Ai avut dreptate. Eram mult prea maternală.
Eu şi Harrison am decis să nu avem copii,
iar la vremea respectivă părea decizia corectă.
Acum nu mai este.
Dar tu? Vrei copii?
Mie şi Annei...
nu ne-a fost dat, aşa că...
Îmi pare rău.
Scuză-mă.
Harrison e în faţă.
A reuşit să schimbe biletele la "War Horse" pentru astă seară.
Trebuie să plec.
Dar ne vedem dimineaţă la clinică.
- Cu forţe proaspete. - Noapte bună.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com