A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Vă mulţumesc, dle Clark.
Ce citeşti ?
- "Hulk... contra Wolverine". - Eu sunt Ava. Te-am văzut la şcoală.
Eşti în clasa drei Blanchard, nu ?
Ai terminat, Ava ?
- El e Nicholas, fratele meu. - Bună.
- Să mergem. - Vii cu noi ?
Sigur că da !
Unde plecaţi ?
- Deschide rucsacul ! - Poftim ?
Să nu crezi că nu te-am văzut furând. Deschide rucsacul.
Dar n-am luat nimic.
Eşti şi mincinos, pe deasupra.
De asta ai stat de vorbă cu mine,
pentru ca fratele tău să-mi pună alea în rucsac.
Sunt şocat, Henry ! Iar voi doi cine vă credeţi ?
Mândru copac ! Lemnul său ne va ţine de cald la iarnă.
Îmi dai şi mie un topor ? Spuneai că m-ai adus să te ajut.
Aşa-i. Uite ce ai de făcut.
Ia căruciorul şi umple-l cu vreascuri cât mai uscate.
- Ia-l şi pe fratele tău. - Bine.
Haidem !
Staţi.
Ia asta.
- Busola ta ? - Ca să nu te rătăceşti.
O familie trebuie să regăsească orice-ar fi.
- Da. - Bine. Du-te !
Păziţi-vă !
S-a făcut târziu. Ar trebui să ne întoarcem.
Dă-mi-o înapoi ! Dă-mi-o, Gretel !
Nu, Hansel. Trebuie să ne întoarcem la tata.
- Bine. - Ţine-te după mine.
- Aici îl lăsaserăm. - Atunci, de ce nu e ?
- Tată ? - Tată !
Tată !
Tată ?
Tată !
Sus !
Ce treabă aveţi în pădurea mea ?
Îmi pare rău, dnă primar, dar fiul dv voia să fure din magazin.
Fiului meu nu-i plac bomboanele şi ştie că nu e bine să furi.
Sigur au fost ceilalţi doi. Noi plecăm.
Henry ! Ce s-a întâmplat ?
Dră Swan, trebuie să-ţi reamintesc că genetica n-are nicio relevanţă ?
Nu eşti mama lui şi aici totul e rezolvat.
- Am venit ca şerif. - Aşa-i.
Fă-ţi treaba. Ocupă-te de tâlharii ăia doi.
- I-aţi anunţat pe părinţi ? - Mi-au dat un număr de telefon suspendat.
I-aţi dat dlui Clark un număr fals ?
- Atunci de ce e suspendat ? - Fiindcă părinţii n-au putut plăti factura.
Aţi vrut doar să-i ajutaţi, aşa-i ?
Vă rog ! Nu ne arestaţi !
Ar fi şi mai greu pentru părinţii noştri.
Iertaţi-ne ! N-am vrut să vă încurcăm. Doar...
Ne-am rătăcit de tatăl nostru.
Doi copii neajutoraţi, pierduţi şi singuri,
o familie despărţită.
Ce poveste tristă şi mişcătoare !
Gărzi !
- Puneţi mâna pe ei ! - Fugi, Hansel !
Zadarnic fugiţi de mine !
Zadarnic !
Dar şi curajos.
Iar curajul ăsta poate că a cruţat viaţa voastră şi a alor voştri.
- Ne lăsaţi să plecăm slobozi ? - Mult mai mult de atât.
- Îl voi găsi pe tatăl vostru. - Da ?
De ce ?
Fiindcă voi doi veţi face ceva pentru mine.
Şi după aceea ne vei duce acasă ?
Aici e ?
Vă rugăm, nu vă duceţi ! Părinţii noştri vor muri de ruşine !
- Henry v-a spus despre superputerea mea ? - Abia l-am cunoscut.
Miros când mă minte cineva. Spuneţi-mi adevărul.
În afară de bani, totul e în ordine acasă ?
Da, excelent. Putem pleca ?
Bine.
A plecat. Putem merge.
De ce m-aţi minţit ?
Unde sunt părinţii voştri ?
Nu avem părinţi.
Îi cunoşti ? Sunt de la şcoala ta ?
I-am văzut, dar...
Nu mi-am dat seama. Nimeni nu bănuia.
Ava şi Nicholas Zimmer.
Au spus că pe mama lor o chema Dorrie. A murit acum câţiva ani.
Nimeni n-o cunoaşte şi nici nu-şi aminteşte de ea.
- Şi tatăl ? - Ei nu-l cunosc.
Ce ţi-au spus la Protecţia Copilului ?
Nu i-ai anunţat.
Dacă anunţ autorităţile, nu-i mai pot ajuta. Vor fi instituţionalizaţi.
- Instituţiile ar trebui să-i ajute. - Am fost acolo 16 ani.
Ştii ce se întâmplă cu copiii ? Oamenii îi iau pentru bani.
Atât. Familiile adoptive primesc un ajutor financiar.
După un timp, copiii sunt retrimişi la orfelinat şi totul începe de la capăt.
- Nu în toate cazurile. - La mine, aşa a fost.
- O să-i adoptăm noi ? - Vreau să-l caut pe tată.
- Ei nu-l cunosc. - Poate că nu ştie de existenţa lor.
Iar dacă va afla, îi va vrea ?
Nu ştiu.
Dar ştiu că sunt greu de găsit familii pentru un copil, darămite pentru doi.
- Asta e cea mai bună şansă, altfel... - ...vom fi despărţiţi ?
Nu. N-o să se întâmple asta.
Vă rog ! Nu permiteţi să fim despărţiţi !
Bună ziua ! Sunteţi domnul Kryzowski ?
Krzyszkowski. Toată lumea îmi spune "K".
Domnule K, sunt şeriful Swan.
Aş vrea să văd certificatele de naştere ale Avei şi al lui Nicholas Zimmer.
Completaţi acest formular în trei exemplare.
Bine.
Îmi pare rău. Documentele respective au fost luate recent.
De către cine ?
Calmează-te, dră Swan.
Am vorbit la Protecţia Copilului. Se pare că cei doi sunt orfani.
- Trebuie ajutaţi. - Asta încerc să fac.
Vreau să-l găsesc pe tatăl lor.
Păi...
...nu există.
- Trebuie să existe. - Biologic, există.
Dar nu avem nicio informaţie despre el.
Asta înseamnă că nu avem de ales. Copiii au nevoie de o casă.
- Vor fi trimişi la orfelinat. - Storybrooke are orfelinat ?
Nu, dar am vorbit cu autorităţile statului.
Din păcate, toate orfelinatele din Maine sunt pline,
dar ne-au făcut legătura cu două din Boston.
Unul de băieţi şi unul de fete.
Vor fi despărţiţi ?
Nici mie nu-mi place, dar n-avem de ales.
- Trebuie să-i duci la Boston diseară. - Eu ?
Tu ai vrut să fii şerif. Asta e datoria şerifului.
- Da, tu îi vei duce. - Nu. Le-am promis că nu vor fi despărţiţi.
Atunci, nu mai face promisiuni pe care nu le poţi ţine.
Aceşti copii au nevoie de o casă. Încerc să le-o găsesc pe cea mai bună.
- Ce-i aia ? - Busola tatălui meu.
Mi-a dat-o ca să-l pot găsi, dar s-a spart.
Când ne spui încotro mergem ?
- Suntem suficient de aproape. - Aproape de ce ?
De casa vrăjitoarei oarbe.
- Nu sună a bine. - Vrăjitoarea are un lucru de-al meu.
- Trebuie să mi-l aduceţi. - Ce e ?
Am nevoie de el ca să înfrâng un duşman rău şi puternic.
Îl ţine într-un săculeţ de piele neagră, în casă.
De ce nu-l iei singură ? Cum de ai nevoie de noi ?
Casa e ocrotită de o vrajă. Eu nu pot intra.
Dar vraja nu-i atinge pe copii.
Aşteptaţi aici până la căderea nopţii.
Apoi, după ce vrăjitoarea adoarme,
vă furişaţi înăuntru.
Dacă facem ce vrei, făgăduieşti că-l vei găsi pe tatăl nostru ?
Negreşit !
Dar mai e ceva.
Casa vrăjitoarei e...
...fără asemănare.
Trebuie să aveţi mare băgare de seamă înăuntru.
- În ce fel ? - Orice-aţi face,
oricât de poftă v-ar fi, nu puneţi gura pe nimic !
- Ai avut noroc ? - Nu.
Ştiu cine sunt copiii. Un frate şi o soră, rătăciţi,
fără părinţi. Hansel şi Gretel.
- Cartea pomeneşte de tatăl lor ? - Zice doar că i-a părăsit.
Grozav ! Îmi sună cunoscut.
Tipul ar putea fi tocmai în Laos.
- Ba nu. E aici. - De unde ştii ?
Nimeni nu pleacă din Storybrooke.
Nimeni nu vine, nimeni nu pleacă. Aşa e dintotdeauna.
- Eu am venit. - Fiindcă eşti specială.
Eşti singura străină venită vreodată.
Aşa-i, uitasem. Dacă tatăl e pe aici, îl voi găsi.
- Îmi poţi povesti despre el ? - Încă nu ştiu nimic.
Nu despre tatăl lor, despre al meu.
Eu ţi-am povestit despre ai tăi. Ba chiar acum stai cu mama ta.
Mary Margaret nu e... E...
Nu contează.
Te rog !
Eram foarte tânără. Abia ieşisem de la orfelinat.
Reuşisem să-mi găsesc de lucru la un bar non-stop de pe marginea autostrăzii.
Tatăl tău se pregătea să devină pompier.
Primea turele cele mai grele.
Venea, comanda cafea şi plăcintă şi se aşeza la tejghea.
Se plângea mereu că n-avem plăcintă cu dovleac.
Dar se întorcea seară de seară.
- V-aţi căsătorit ? - Nu, nici pe departe.
Am ieşit de câteva ori împreună, după serviciu, şi...
Aşa a fost viaţa. A lui s-a îmbunătăţit, a mea s-a înrăutăţit.
- Am avut nişte necazuri. - Când ai ajuns la închisoare.
Da. Înainte să fiu închisă, am aflat că eram însărcinată cu tine.
Am încercat să dau de el.
Am aflat că murise
încercând să salveze o familie dintr-un apartament în flăcări.
Mai crezi că sunt o salvatoare ? El era.
Tatăl tău a fost un erou adevărat.
Ai ceva de-al lui ? O amintire ?
- Ceva să văd şi eu ? - Eu...
Nu, n-am.
Scuză-mă, Henry. Trebuie să plec.
Cred că ştiu cum îl pot găsi pe acest om.
Vreau să vă arăt ceva.
- Ce-i asta ? - Păturica mea de bebeluş.
Am păstrat-o până acum. E singura mea amintire de la părinţi.
Am stat mult printre copii în situaţia voastră.
Toţi... Noi toţi...
...ţineam la obiecte din acestea.
Vreau să-l găsesc pe tatăl vostru, dar trebuie să mă ajutaţi.
Aveţi vreun obiect care-i aparţinea ?
Poate că am eu ceva. Dar dacă ţi-o dau,
o să ai grijă să rămân împreună cu fratele meu, da ?
Da.
O busolă ?
A păstrat-o mama noastră.
Spunea că fusese a tatălui ei.
Vă mulţumesc.
I-ai găsit ?
- Pe cine ? - Pe părinţii tăi.
Încă nu. Dar îi voi găsi pe ai voştri.
De unde ştii că doarme ?
Nu ştiu. Şi nu uita ce-a spus împărăteasa.
Să nu atingi dulciurile nici cu vârful limbii !
Ai dreptate. Uite !
Acela e săculeţul.
Ce crezi că e în el ?
Ce importanţă are ? Trebuie să i-l ducem împărătesei,
ca să ni-l găsească pe tata.
Nu !
Simt mirosul cinei !
Emma ! Îmi pare bine c-ai venit pe aici.
Sunt măgulit că-ţi găseşti timp pentru mine.
Cu ce te pot ajuta, dnă şerif ?
Caut informaţii despre busola asta veche.
Ai idee de unde ar putea veni ?
Ia te uită ! Ce lucrătură fină !
Ăsta e cristal. Şi e încrustată cu pietre preţioase.
Deşi arată jalnic, e un obiect deosebit.
Proprietarul său avea gust.
- Şi de unde l-ar fi putut cumpăra ? - De aici, desigur.
- Ţi-e cunoscută ? - Da. Ar fi greu de uitat.
Îţi aminteşti cine a cumpărat-o ?
Reţin numele oamenilor, dar nu într-atât de bine.
Din fericire, însă, ţin o evidenţă detaliată şi...
Da. Iată.
- Ce ceri ? - Iertare.
- Să zicem tolerare ? - E un început.
Busola a fost cumpărată de dl Michael Tillman.
- Altceva ? - Atât, doar numele.
Dar, de regulă, e suficient.
Succes în căutare !
- Imposibil. - De fapt, e posibil.
Îmi pare rău. Dorrie nu mi-a fost...
- S-a întâmplat o singură dată. - Uneori, e suficient atât.
Am întâlnit-o la camping şi ne-am...
Nu. Imposibil. N-am copii gemeni !
Ba da, ai.
Ai doi gemeni care nu mai au casă de când a murit mama lor.
Locuiesc într-o casă părăsită, fiindcă nu vor să se despartă.
Şi vor fi trimişi la Boston dacă nu-ţi asumi responsabilitatea pentru ei.
Abia mă descurc cu service-ul. Nu mă pot descurca cu doi copii.
Şi de ce eşti sigură că-s ai mei ?
În afară de moment ?
Ai văzut vreodată asta ?
- O pierdusem. - Acum 12 ani şi 9 luni, nu ?
Ştiu că e o veste şocantă. Crede-mă, ştiu cum e.
Acum o lună, mi-a bătut la uşă un copil pe care-l dădusem spre adopţie,
şi mi-a cerut ajutorul cu... o problemă.
- M-am mutat aici de dragul lui. - Am auzit. Băiatul primăriţei.
Dar a rămâne în oraş e una, a-i lua acasă e altceva.
Eu nu-l iau fiindcă nu am posibilitatea. Tu o ai.
Copiii ăia n-au cerut să fie aduşi pe lume. Tu şi mama lor i-aţi adus.
Au nevoie de tine. Dacă nu-i iei acasă, vei avea remuşcări tot restul vieţii.
Mai devreme sau mai târziu, când te vor găsi...
Fiindcă te vor găsi sigur.
...va trebui să le dai socoteală.
Îmi pare foarte rău. Sincer.
Nu ştiu să fiu tată.
Dacă le cauţi o casă bună, a mea nu e cea potrivită.
- Alo ? - Eu sunt.
- Vino afară. - Totul e în ordine ?
Nu te scăpa în faţa copiilor, dar nu e.
- Nu-i vrea. - Şi nu vrei să le spui ?
Nu pot. Le-aş confirma că le-am dat doar speranţe false.
Adevărul poate fi dureros, Emma, dar şi vindecător.
- De acord cu partea cu durerea. - Tu i-ai spus lui Henry adevărul,
că tatăl lui a murit, şi suportă foarte bine.
Nu i-am spus adevărul.
- Poftim ? - Tatăl lui n-a fost un erou.
Crede-mă, copilul nu trebuie să ştie realitatea.
Să-i ascundem pe copii până le găsim o familie, pe cineva care să-i ia.
- Da, e un plan excelent ! - Ai o idee mai bună ?
Poate că nu există nicio idee. Poate că trebuie să...
Şerifule ? N-ar trebui să fii pe autostradă ?
- Ce cauţi aici ? - Am grijă să-ţi faci treaba.
Nu e nevoie să mă verifici. Ştiu ce am de făcut.
Serios ? Fiindcă acei copii trebuie să fie diseară la Boston.
Unde eşti ?
Da !
Fraged şi moale. Vei fi o friptură suculentă !
Mă va coace la cuptor ! Trebuie să facem ceva repede !
Linişteşte-te. Când deschide cuşca, nu te zbate.
Când te va duce spre cuptor, ia-i cheia din buzunar şi aruncă-mi-o printre gratii.
Vine încoace ! Nu pot ! Voi muri !
În sos sau în unt ?
Cum să te gătesc ?
Vino cu mine, băieţel !
În sos sau în unt ?
În sos... sau în unt ?
Cum să te prepar ?
În unt.
E vremea să te gătesc.
Repede, Gretel ! Închide-o acolo !
Daţi-mi drumul !
Întoarceţi-vă degrabă !
Veţi plăti pentru asta !
Daţi-mi drumul !
Eu aş fi ales sosul.
Dragi copilaşi !
Aţi reuşit ?
Da, Maiestate. Dar era să fim mâncaţi la cină.
Ce barbar !
Daţi-mi săculeţul.
De câtă vreme aşteptam asta !
Să sperăm că nu m-aţi dezamăgit.
Aţi reuşit !
Da, am reuşit.
Ai o inimă vitează, fetiţo.
Îmi aminteşti de mine, la vârsta ta.
Am făcut toate astea doar pentru un măr ?
Crede-mă, băieţel, nu e un măr oarecare.
E o armă !
O armă pentru un duşman anume, foarte viclean,
care încă mai are impresia...
...că e în siguranţă.
Oricare ţi-ar fi socotelile, noi am făcut ce ne-ai cerut.
Ţine-ţi cuvântul şi găseşte-l pe tatăl nostru !
Sigur că da !
Ca să vă întregiţi familia şi să trăiţi fericiţi până la adânci bătrâneţi !
Aţi fost părăsiţi în pădure.
Meritaţi mai mult decât un tată care să vă lepede.
Dar el e tot ce avem !
- Poate că nu e nevoie să fie aşa. - Cum adică ?
Tu şi fratele tău m-aţi impresionat.
Nu sunteţi primul băiat sau fată pe care i-am trimis în...
...casa aia nesuferit de dulce,
dar sunteţi primii care aţi ieşit vii de acolo.
Drept răsplată,
am hotărât să vă poftesc să rămâneţi cu mine, aici.
- Vom locui într-un castel ? - Da !
Aţi avea fiecare camera voastră, caleaşcă şi servitori.
V-aţi vedea toate visurile cu ochii.
Nu ! Îl vrem înapoi pe tatăl nostru !
El nu ne-ar părăsi niciodată ! Şi chiar dacă ar face-o,
n-am vrea să vieţuim cu o femeie rea ca tine !
- Aşa deci ? - Da !
Îl vom găsi cu sau fără ajutorul tău !
Când îl vom găsi, va fi semn că n-ai dreptate !
Asta mai vedem noi.
Gretel ? Ce se petrece ?
Urcaţi.
Totul va fi...
Ţine.
Îmi pare rău... dar trebuie să mergem.
Să mergem, Henry.
Nu ! Nu-i lua de aici !
Nu pot pleca din Storybrooke, Emma !
Nu ! Se va întâmpla ceva rău !
Deja s-a întâmplat ceva rău.
- Nu se poate ! - Ce s-a întâmplat ?
- Ce e ? - S-a calat motorul.
- Pe cine suni ? - Cer ajutor.
S-a înhăitat cu piticii ?
De când ?
Maiestate, prizonierul e aici.
Aduceţi-l !
Cer să mă lăsaţi să plec !
Copiii mei au rămas singuri în pădure !
- Pot fi în primejdie ! - Da, ştiu totul despre copiii tăi.
Se pare că busola pe care i-ai dat-o scumpei Gretel
n-a ajutat-o să te găsească, aşa-i ?
Ce ai făcut cu ei ? Spune-mi unde sunt !
Au plecat. Le-am spus că i-ai lepădat,
lăsându-i doar cu o busolă care să le arate calea.
Dar nu te-am adus aici ca să-ţi răspund la întrebări.
Tu trebuie să-mi răspunzi mie.
Le-am oferit copiilor tăi totul, orice le-ar fi putut pofti inima,
dar au ales să plece în lume, punându-şi orbeşte nădejdea în tine.
Spune-mi de ce-i asta.
- De ce m-au respins copii tăi ? - Fiindcă suntem o familie.
Familiile se regăsesc întotdeauna.
Daţi-i drumul.
Mă laşi să plec ?
Aşa veţi putea fi mereu împreună, ca o familie...
Asta dacă o să vă regăsiţi vreodată !
Trezeşte-te, Hansel !
Hansel !
- Împărăteasa ne-a dat drumul. - Mi-e frică !
Nu te teme. Totul va fi bine.
Uite, Nicholas !
Ei sunt ?
Ei sunt.
Şi maşina ta ? N-are nimic ?
Am vrut să-i vezi. O singură dată.
Nici eu nu mă credeam în stare.
L-am dat pe Henry pentru că voiam să aibă cele mai bune şanse în viaţă.
Când am văzut că nu era aşa, nu l-am putut părăsi.
Eram la fel de speriată ca tine, poate chiar mai mult,
dar după ce l-am văzut şi am început să-l cunosc...
...nu i-am mai putut întoarce spatele.
Îi duci din oraş ? La Boston ?
Nu e neapărată nevoie.
Nu. Nu e nevoie.
Ce s-a întâmplat ?
Tatăl lor... a venit.
S-a răzgândit.
S-a răzgândit ? Din senin ?
A avut un pic de ajutor.
Copiii şi-au găsit tatăl ! E minunat !
Mă întreb cum ar fi pentru mine.
Poate că vei afla. Nu te da bătută !
Nu ştiu ce să zic...
Mă gândesc că asta ar fi cea mai bună cale.
- Ar trebui să renunţ. - Ba nu !
Serios ? Dacă părinţii mei ar vrea să mă cunoască, nu s-ar ascunde atât de bine.
Poate. Dar poate că motivul e altul. Poate că există o explicaţie.
Dacă e, atunci e o poveste smintită, mai ceva decât teoria lui Henry.
- Care e teoria lui Henry ? - Păi...
El zice că părinţii mei m-au pus într-un dulap magic
şi m-au trimis în lume ca să-i salvez.
- Şi cine ar fi părinţii tăi ? - Păi...
Unul dintre ei eşti tu.
- Eu ? - Albă-ca-Zăpada.
- Albă-ca-Zăpada are un copil ! - În cartea pe care i-ai dat-o tu,
poveştile nu se desfăşoară aşa cum le ştim noi.
Am un copil ! În mod normal, ar trebui să-mi amintesc.
Da, în mod normal.
Ai bărbia mea.
Trebuie să ies puţin la aer.
Trebuie să mă gândesc.
Dacă întârzii, te aştept să cinăm împreună.
- Nu trebuie. - Atunci îţi las ce rămâne.
Ce păturică drăguţă !
Mulţumesc. Noapte bună.
UN COPIL DE ŞAPTE ANI GĂSEŞTE UN BEBELUŞ PE MARGINEA DRUMULUI
- Ce-i aia ? - Un dosar vechi. Ce s-a întâmplat ?
Ţi-am adus plăcintă de dovleac. M-am gândit că ţi-ar plăcea.
- Cu dovleac era, nu ? - Da.
Henry, în legătură cu tatăl tău...
Da ?
- Îmi pare bine că ţi-am povestit. - Şi mie.
Dă-o încoace !
Cu Ava şi Nicholas... Chiar faci schimbări pe aici.
Bună !
Ăsta e oraşul Storybrooke ?
- Da. - Unde aş putea găsi o cameră ?
- Rămâneţi mai mult ? - Aşa intenţionez.
Caut o cameră de hotel.
Pensiunea "La Bunica" e mai încolo, la două străzi distanţă.
Mulţumesc.
- N-am reţinut cum te cheamă. - Fiindcă nu ţi-am spus.
Parcă ziceai că nu vin străini în Storybrooke.
Păi nu vin.
Sincronizare 720p.WEB-DL: CristianoR