De ce azi?
- Vrei să spun eu? - Sunt 18 luni de la ultima şedinţă.
- Tu nu citeşti ziarele? - Uneori...
Te uiţi la televizor?
Ştii de ce am venit.
Am venit fiindcă...
Ce s-a întâmplat, John?
Sherl...
Trebuie să spui.
Prietenul meu cel mai bun... Sherlock Holmes...
...e mort.
SHERLOCK Sezonul 2 Episodul 3
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
"Cascada din Reichenbach". Capodopera lui Turner.
Recuperată graţie talentului domnului Sherlock Holmes.
TREI LUNI MAI DEVREME
- Un mic simbol al recunoştinţei. - Butoni cu diamante. Am cămăşi cu nasturi.
- Vrea să spună "mulţumesc". Spune odată! - Mulţumesc.
Stai aici.
După chinurile îndurate, sunt din nou alături de familia mea.
Trebuie să mulţumim unui singur om pentru eliberarea mea.
Lui Sherlock Holmes.
Ac de cravată. Nu port cravate.
Peter Ricoletti, primul pe lista Interpolului din 1982 încoace.
L-am prins şi trebuie să-i mulţumim celui care ne-a furnizat pistele decisive.
Ca întotdeauna, plin de tact şi de diplomaţie.
- E sarcastic. - Da.
Din partea tuturor.
Pune-ţi pălăria!
- Da, Sherlock, pune-ţi pălăria. - Hai să terminăm odată.
"Cercetătorul"! "Cercetătorul Sherlock Holmes"!
- Toţi primesc câte una. - Ce anume?
O poreclă în tabloide. SuBo, Nick cel Rău. Poate şi eu primesc.
Pagina 5, articolul 6, prima propoziţie. De ce fotografiază mereu pălăria?!
- "Burlacul John Watson". Ce insinuează? - Ce naiba de pălărie e asta?
- E şapcă? De ce are cozoroc dublu? - E o căciulă.
"Văzut frecvent în compania burlacului John Watson".
- Oare se aruncă? - "Burlacul convins John Watson".
- Gata, trebuie să fim mai atenţi. - Are apărători.
Protecţii de urechi. E o căciulă. Cum adică, să fim mai atenţi?
- Eşti aproape faimos. - Le trece.
Sper. Ziarele se vor întoarce, Sherlock.
Mereu fac asta. Se vor întoarce împotriva ta.
- Chiar te deranjează ce zic oamenii. - Da.
De ce te deranjează pe tine ce zic despre mine?
Dă-te la fund deocamdată. Găseşte-ţi un caz săptămâna asta.
Nu mai apărea la ştiri.
TURNUL LONDREI, ORA 11
BIJUTERIILE COROANEI
- E telefonul tău. - Demult face aşa.
Ai mai vorbit cu el în ultima vreme?
Henry Fishguard nu s-a sinucis. Poliţiştilor le-au scăpat multe.
- Un caz presant? - Toate sunt aşa până le rezolv.
Luaţi-vă înapoi cheia, vă rog. Mulţumesc.
Mă scuzaţi, domnule. Aveţi ceva metalic, chei, celular?
Puteţi trece. Mulţumesc.
- Merge o cafea? - Da, de ce nu?
Acţiunile Gilt au şapte puncte.
Dutch Telecom e în cădere liberă. Mulţumesc, Harvey.
BANCA ANGLIEI, ORA 11
Ce ziceţi? Le refuzăm tuturor eliberarea condiţionată şi îi spânzurăm?
Să-i dăm drumul.
"Urgenţă! Vă rugăm să plecaţi!"
Domnule, vă rog să plecaţi.
- Domnule, a avut loc o spargere. - Nu-i domeniul nostru.
Am vrea noi...
Tezaurul?!
Cum naiba au intrat în Turnul Londrei, cu toată paza de acolo?!
- Spune-le că suntem pe drum! - A mai avut loc o spargere.
La Banca Angliei!
Domnule, sistemul de securitate a căzut!
- Acum ce mai e? - Închisoarea Pentonville.
Nu!
Nu vă grăbiţi.
Răspund eu.
- Poftim. - Nu acum, sunt ocupat.
- Nu acum! - Sherlock, s-a întors.
"Vino să ne jucăm. Tower Hill. Jim Moriarty"
Sticla asta e mai dură ca orice.
Nu şi decât cărbunele cristalizat. A folosit un diamant.
"Aduceţi-l pe Sherlock"
"Hoţul de bijuterii va fi judecat la Bailey"
"Detectivul amator compare ca martor expert"
- Gata? - Da.
- La o parte! - Domnule Holmes!
- Faceţi loc! - Urcaţi.
- Ţine minte... - Da.
- Nu uita să... - Da.
- Ţine minte, nu face pe deşteptul. - Nu.
Vorbeşte scurt şi la obiect.
Doamne fereşte ca martorul la proces să pară prea inteligent.
"Inteligent" e-n regulă. Să nu facă pe deşteptul e altceva.
- Voi fi eu însumi. - Tu mă asculţi?!
Azi, la Old Bailey...
- E procesul secolului... - Procesul lui James Moriarty...
James Moriarty a fost acuzat de...
...tentativă de jaf al bijuteriilor Coroanei.
La Old Bailey va veni şi eroul din cazul Reichenbach, Sherlock Holmes.
Vrei să-mi bagi mâna în buzunar?
Mersi.
Coroana contra lui Moriarty, începem procesul.
Tu eşti.
- Ai greşit toaleta. - Sunt o mare admiratoare.
- Evident. - Ţi-am citit toate cazurile.
Îmi dai un autograf pe cămaşă?
Sunt două tipuri de admiratori.
Tipul A, "prinde-mă înainte să ucid din nou".
- Şi tipul B? - Dormitorul tău e în apropiere.
Ghici care din cele două tipuri sunt?
Niciunul.
Nu eşti o admiratoare. Urmele de pe braţe sunt de la marginea unui birou.
Scrii repede, probabil ai un termen limită.
Asta-i tot?
Ai o pată de tuş pe încheietură şi o umflătură în buzunarul hainei.
- O dovadă? - Pata e făcută dinadins,
să vezi dacă sunt aşa de bun cum se spune.
E tuş folosit la ziare.
Pata e făcută cu degetul tău.
Eşti ziaristă. Nu te-ai murdărit la presă.
- Ai făcut-o ca să mă testezi. - Îmi placi.
Ar fi ceva, "Sherlock Holmes, omul din spatele pălăriei".
Kitty... Riley. Încântată de cunoştinţă.
Te scutesc de întrebări. Nu-ţi dau niciun interviu. Nu vreau bani.
Eşti doar amic platonic cu John Watson? Te pot cita şi dacă negi.
Sunt multe bârfe în presă despre voi.
Odată şi odată, vei avea nevoie de cineva de partea ta.
Cineva care să scrie ce trebuie.
Crezi că tu eşti fata potrivită?
Sunt isteaţă şi poţi avea încredere totală în mine.
Isteaţă? Bun, eşti ziarist de investigaţii.
Uită-te la mine şi spune ce vezi.
Dacă eşti talentată, n-ai nevoie de interviu, poţi "citi" ce te interesează.
Nu? Bine, e rândul meu.
Văd pe cineva care aşteaptă să dea lovitura şi să fie remarcată de editor.
Porţi o fustă scumpă, i-ai făcut tiv de două ori. E singura de calitate.
Nu-ţi permiţi o manichiură prea des. Văd o persoană flămândă,
dar nu văd nici isteţime, nici încredere.
Mă poţi cita, dacă vrei, cu două cuvinte: MĂ DEZGUŞTI.
- "Consultant criminal"? - Da.
Aşa aţi spus. Puteţi explica mai pe larg?
- James Moriarty poate fi închiriat. - Un comerciant, deci?
Dar nu de genul celor care repară instalaţiile?
Nu, al celor care pun bombe şi comit asasinate.
Dar cred că vă poate repara şi instalaţia.
L-aţi descrie ca fiind...
- Influenţaţi martorul. - Poftim?
Avocatul va obiecta şi judecătorul îl va susţine.
Întrebaţi-mă CUM l-aş descrie?
Ce părere mi-a făcut? Nu aşa vă învaţă?
Domnule Holmes, ne descurcăm şi fără ajutorul dvs.
Cum l-aţi descrie pe acest om, caracterul său?
O primă greşeală. James Moriarty nu e deloc om.
E un păianjen.
Stă în centrul unei pânze criminale şi ţese mii de ameninţări,
ştiind exact cum să le pună în aplicare.
- De cât timp...? - Nu, nu faceţi asta.
- Nu-i întrebarea potrivită. - Domnule Holmes!
De când îl cunosc? Nu-i cea mai bună întrebare.
Ne-am întâlnit de două ori, în total cinci minute.
Am scos arma şi a vrut să mă arunce în aer.
Am simţit că e ceva deosebit între noi.
Doamnă Sorrel, chiar îl consideraţi expert pe omul ăsta?
După ce l-a cunoscut pe acuzat doar cinci minute?
Am fost expert după doar două minute. Cinci minute erau prea multe.
- Asta rămâne la aprecierea juriului. - Serios?
O bibliotecară, doi profesori, doi cu slujbe stresante, probabil la primărie.
Preşedinta e cadru medical, probabil cu specializare în străinătate.
Şapte din ei sunt căsătoriţi, doi au o aventură unul cu altul.
Tocmai au servit nişte biscuiţi cu ceai. Vă spun şi cine a mâncat vafe?
Domnule Holmes!
Aţi fost chemat să răspundeţi întrebărilor doamnei Sorrel,
nu să vă etalaţi dibăcia intelectuală.
Răspundeţi scurt şi la obiect.
Orice altceva va fi considerat sfidarea curţii.
Credeţi că rezistaţi câteva minute fără să vă daţi mare?!
Ce ţi-am zis eu? Ţi-am zis să nu faci pe deşteptul.
- Nu puteam repeta ca o bandă. Deci? - Deci ce?
Ai fost în public de la început până la sfârşit.
Exact cum ai zis tu. A stat calm, nu s-a agitat deloc.
Moriarty nu-şi construieşte nicio apărare.
Banca Angliei, Turnul Londrei, Pentonville.
Trei din cele mai bine păzite locuri din Anglia
şi totuşi, cu şase săptămâni în urmă, Moriarty le-a spart pe toate
şi nimeni nu ştie de ce sau cum.
- Ştim doar... - Că a fost arestat.
- Termină. - Cu ce?
- Cu privirea aia. Iar ai privirea aia. - Eu nu mă văd.
Aşa-i faţa mea.
E faţa "ştim amândoi despre ce-i vorba".
- Da, ştim. - Eu nu ştiu şi de-aia mă enervezi.
Dacă Moriarty voia bijuteriile, le-ar fi avut.
Dacă voia să elibereze prizonierii, ar fi fost deja pe străzi.
E în celulă fiindcă aşa a vrut el.
Toate astea fac parte din planul său.
Domnule Crayhill, vă chemaţi primul martor?
Onorată instanţă, nu vom chema niciun martor.
Nu înţeleg. Aţi pledat "nevinovat".
Mai mult de-atât, clientul meu nu vrea să prezinte nicio probă.
Apărarea se retrage.
Doamnelor şi domnilor, stimaţi juraţi, James Moriarty a fost acuzat
de mai multe tentative de jaf.
Aceste infracţiuni, dacă va fi găsit vinovat,
îi vor aduce o condamnare la mai mulţi ani de închisoare,
dar apărătorul său alege să nu aducă nicio dovadă
care să-i susţină nevinovăţia.
Mă aflu în ipostaza neobişnuită de a recomanda un verdict.
Trebuie să-l declaraţi vinovat.
Vinovat.
Trebuie să-l declaraţi vinovat.
- Se întorc în sală. - Au trecut doar şase minute.
Mă mir că au stat totuşi aşa de mult.
E simplu ca bună ziua.
Aţi ajuns cu toţii la o înţelegere în privinţa verdictului?
Nevinovat, l-au declarat nevinovat.
Fără nicio apărare şi tot e liber.
Sherlock? Mă asculţi? E liber şi va veni după tine.
În general, oamenii bat la uşă.
Dar tu nu eşti ca alţi oameni.
Tocmai am făcut ceaiul.
Johann Sebastian s-ar îngrozi.
- Se poate? - Te rog.
Pe patul de moarte, Bach şi-a auzit fiul cântând la pian o piesă de-a sa.
Băiatul s-a oprit înainte de final.
Muribundul a sărit din pat, a fugit la pian şi a terminat-o.
- Nu-i plăceau melodiile neterminate. - Nici ţie, de-aia ai venit.
- Recunoaşte, eşti încântat puţin. - De verdict?
De faptul că sunt liber.
În fiecare poveste trebuie să existe câte-un personaj negativ.
Ai nevoie de mine, altfel nu eşti nimic.
Noi doi suntem la fel, dar tu eşti plicticos.
Eşti de partea îngerilor.
- I-ai avut la mână pe juraţi cu ceva. - Am pătruns eu în Turnul Londrei
şi crezi că nu puteam ajunge în 12 camere de hotel?
Reţeaua de cablu.
Fiecare cameră din hotel are un televizor personalizat.
Şi fiecare persoană are puncte nevralgice.
Au pe cineva pe care vor să protejeze.
Floare la ureche.
Şi cum te-ai gândit s-o faci? Să mă termini?
Asta-i problema finală.
Ţi-ai dat seama care-i problema finală?
Eu ţi-am spus, dar m-ai ascultat?
Cât de greu îţi e să zici "nu ştiu"?
- Nu ştiu. - Inteligent, groaznic de inteligent.
- Apropo de asta, le-ai spus amicilor tăi? - Ce să le spun?
- De ce am intrat acolo şi n-am luat nimic? - Nu.
- Dar tu ştii? - Normal.
- Atunci, dă-i drumul. - Să-ţi spun ce ştii deja?
- Nu, să-mi dovedeşti că ştii. - N-ai luat nimic fiindcă n-aveai nevoie.
- Bine... - Niciodată nu vei avea nevoie de ceva.
- Foarte bine. De ce? - Fiindcă nimic din Banca Angliei,
din Turnul Londrei sau din Pentonville nu se compară ca valoare
cu codul folosit să intri acolo.
Pot deschide orice uşă, de oriunde, cu doar câteva linii de cod computerizat.
Nu mai există conturi bancare secrete, toate pot fi ale mele.
De fapt, nu mai există cuvântul "secret", e proprietatea mea.
Coduri nucleare?
Aş putea arunca în aer NATO în ordine alfabetică.
Într-o lume plină de uşi ferecate. Cel care deţine cheia e rege.
Trebuia să mă fi văzut cu coroana.
Ţi-ai făcut reclamă în timpul procesului, ai arătat lumii întregi ce poţi face.
M-ai ajutat şi tu.
Ce mai listă de clienţi! Guverne ilegitime, agenţii de informaţii, celule teroriste.
Toţi mă vor.
Dintr-o dată, sunt domnul Sex.
Dacă tot poţi sparge orice bancă, ce-ţi mai pasă cine plăteşte mai mult?
Nu-mi pasă. Vreau doar să-i văd cum se bat între ei.
"Pe mine mă iubeşte tati cel mai mult". Oamenii simpli sunt adorabili, nu?
Tu ştii, îl ai pe John. Ar trebui să-mi iau şi eu unul.
- De ce faci toate astea? - Cred că va fi amuzant.
Nu vrei nici bani, nici putere. Atunci ce vrei?
Vreau să rezolv problema. Problema noastră.
Problema finală.
Căderea va începe în curând, Sherlock.
Nu-ţi fie frică, orice cădere e ca un zbor,
doar că destinaţia e definitivă.
- Nu mi-au plăcut niciodată ghicitorile. - Învaţă să-ţi placă.
Îţi rămân dator o cădere, Sherlock.
Îţi... rămân... dator.
"Moriarty e liber"
"Cum de-a fost achitat"
"Ce va face eroul din cazul Reichenbacher?"
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU
"Aveţi o problemă cu cardul. Vă rugăm aşteptaţi."
"Mulţumim pentru răbdare... John."
Scuzaţi, îl caut pe Mycroft Holmes.
Ştiţi cumva dacă e pe-aici?
Nu mă auziţi? Mă aude cineva?
Ştie careva dintre voi unde-i Mycroft Holmes, trebuia să ne întâlnim?
Ce naiba, sunt invizibil, nu mă vede nimeni?
Mersi, băieţi. Trebuie să-l văd pe Mycroft Holmes. Ce naiba?!
John, tradiţiile sunt cele care ne definesc.
Şi tăcerea totală face parte din tradiţii? Nu puteai zice nici "dă-mi zahărul"?
Trei sferturi din corpul diplomatic şi jumătate din membrii guvernului
care iau ceaiul la aceeaşi măsuţă cu rotile sunt un lucru bun, zău.
Nu vrem să se repete anul 1972.
- Dar putem discuta şi aici. - Citeşti aşa ceva?
Mi-a sărit în ochi. Sâmbătă vor avea un articol mai amplu.
Aş vrea să ştiu de unde are informaţiile.
De la cineva pe nume Brook. Îţi sună cunoscut?
- Un prieten din şcoală? - De-al lui Sherlock?!
Nu de asta te-am chemat însă.
- Cine-i ăsta? - Nu ştii? Nu l-ai mai văzut?
Şi-a luat un apartament în Baker Street, lângă al vostru.
- Mă gândeam să fac o băută cu vecinii. - Nu cred că asta vrei.
Sulejmani, mercenar albanez, antrenat să ucidă,
locuieşte la nici şase metri de voi.
Locul e frumos, aproape de staţie...
Ce legătură are cu mine?
Diacenko. Ludmila.
- Cred că pe ea am văzut-o. - Asasină rusoaică.
- A luat apartamentul de vizavi. - Pare a fi un tipar.
De fapt, patru criminali internaţionali s-au mutat
la o aruncătură de băţ de 221B.
Vrei să-mi spui ceva?
- Trebuie să mă mut? - Ştii care-i numitorul comun, nu?
- Crezi că-i Moriarty? - I-a promis lui Sherlock că se întoarce.
- Dacă era el, era deja mort. - Atunci cine să fie dacă nu el?
De ce nu discuţi cu Sherlock, dacă eşti aşa de îngrijorat pentru el?
Nu-mi mai spune...
Sunt prea multe poveşti între noi. Răfuieli vechi, resentimente.
I-ai confiscat Ştrumfii? I l-ai rupt pe Action Man?
Ştim amândoi ce va urma, John. Moriarty a jurat să-şi distrugă rivalul.
Vrei să am eu grijă de fratele tău fiindcă nu acceptă să-l ajuţi tu?
Dacă nu te deranjează.
- Pardon. - Scuze.
- Sherlock, ceva ciudat...ce se întâmplă? - O răpire.
- Rufus Bruhl. Ambasadorul în SUA. - E în Washington, nu?
Nu el, copiii săi. Max şi Claudette, de 7 şi 9 ani.
- Erau la St. Aldates. - Un internat din Surrey.
Şcoala s-a terminat şi copiii au plecat acasă.
Au mai rămas câţiva, printre care şi ei.
S-au evaporat de acolo.
- Ambasadorul te-a cerut expres. - Eroul din cazul Reichenbacher.
Ce mişto e să lucrezi cu o vedetă!
Nu vă mai reţinem mult. Mulţumesc.
Doamna Mackenzie, directoarea internatului. Ia-o uşor.
Dnă Mackenzie, trebuia să ai grijă de copii,
dar ai lăsat internatul vraişte aseară.
Eşti idioată, beţivă sau criminală? Spune-mi!
Toate uşile şi ferestrele au fost închise.
Nimeni, nici măcar eu, n-a intrat în camera lor.
- Trebuie să mă credeţi! - Vă cred. Voiam doar să spuneţi repede.
Doamna Mackenzie are nevoie de mască de oxigen.
La 6000 de lire pe semestru, ai pretenţia să aibă grijă de copii.
Ziceai că ceilalţi copii plecaseră în vacanţă.
Numai ei mai rămăseseră pe palierul ăsta.
Nicio urmă de efracţie.
Probabil spărgătorul a fost ascuns în interior.
Arată-mi unde dormea băiatul.
Băiatul dormea mereu aici.
Vedea unica sursă de lumină de pe hol.
Recunoştea fiecare formă, fiecare siluetă, a oricui ar fi venit la uşă.
- Şi? - Dacă se apropia de uşă cineva necunoscut,
poate a văzut umbra armei.
Ce-ar fi făcut?
În cele câteva secunde până să intre, ce-ar fi făcut în afară să ţipe?
Băieţelul acesta, care citea cărţi cu spioni, ce-ar fi făcut el?
Ar fi lăsat un indiciu?
Cheamă-l pe Anderson!
Ulei din seminţe de in.
- Rar folosit, dar nu ne indică răpitorul. - Genial, Anderson.
- Zău? - Da, eşti genial de idiot.
Pe podea.
- A făcut potecă. - Băiatul a fost pus să meargă în faţă.
- Pe vârfuri? - Arată că era speriat.
Avea o armă la cap.
Fata a fost împinsă în spatele lui şi trasă din lateral.
Îşi ţinea braţul stâng în jurul gâtului ei.
Aici se termină urmele. Nu ştim unde-au plecat mai departe.
Până la urmă, n-am aflat nimic.
Ai dreptate, Anderson, nimic.
Doar mărimea la pantofi, înălţimea, mersul şi alura.
- Te distrezi? - Începusem...
N-ar trebui să zâmbeşti. E vorba de răpirea unor copii.
Cum a trecut de camerele de supraveghere? Toate uşile erau încuiate.
- A intrat când nu erau încuiate. - Un străin nu intră aşa într-o şcoală.
Oricine poate intra oriunde dacă-şi alege momentul potrivit.
Ieri s-a luat vacanţă, era plin de părinţi, de şoferi, de personal.
Ce mai contează un străin printre atâţia?
I-a aşteptat.
Şi-a găsit o ascunzătoare.
Molly!
- Bună, tocmai plecam. Am o întâlnire. - Nu pleci nicăieri.
Anuleaz-o, iei cina cu mine. Trebuie să mă ajuţi.
Trebuie să găsim un vechi prieten de-al tău.
- N-a fost cuminte. - Moriarty?
Jim n-a fost iubitul meu. Am ieşit de vreo trei ori şi i-am dat papucii.
Apoi a furat bijuteriile Coroanei, a spart Banca Angliei, a deschis puşcăria.
De dragul legii, ar fi mai bine să eviţi tentativele viitoare de a avea o relaţie.
Ulei din urma de pantof a răpitorului.
Ne va conduce la Moriarty. Toate urmele de pe pantoful său s-au păstrat.
Amprenta tălpii e ca un paşaport. Dacă avem noroc, aflăm tot ce pune la cale.
Îmi trebuie rezultatul analizei.
E alcalină.
- Mulţumesc, John. - Molly.
1. Calcar
2. Bitum
3. Praf de cărămidă
4. Urme vegetale
Îţi... rămân... dator.
Moleculă de glicerină.
Tu ce eşti?
Cum adică, "îţi rămân dator"?
Aşa ai spus.
- Bombăneai când lucrai. - Îmi luam notiţe în gând.
Eşti ca tata, pe undeva. E mort. Scuze.
Nu te simţi obligată să faci conversaţie, nu-i domeniul tău.
Când era pe moarte, era vesel şi încântător,
mai puţin când credea că nu-l vede nimeni.
- L-am văzut o dată şi era trist. - Molly.
Şi tu pari trist când crezi că nu te vede nimeni.
Eşti bine? Să nu spui că da, fiindcă ştiu ce înseamnă asta,
să fii trist când crezi că nu te vede nimeni.
- Mă vezi tu. - Eu nu contez.
Vreau să zic că, dacă pot face ceva, orice,
dacă ai nevoie de ceva, poţi apela la mine.
Dacă ai nevoie de ceva, e-n regulă.
- Ce-aş putea avea nevoie de la tine? - De nimic. Nu ştiu.
Ar trebui să spui "mulţumesc".
Mulţumesc?
Merg să-mi iau nişte cartofi pai. Tu vrei ceva?
În regulă, ştiu că nu vrei.
- De fapt, aş... - Ştiu că nu vrei.
Sherlock?
- Mai am un plic ca acesta. - Poftim?
L-am găsit azi la noi la uşă. Să-ţi arăt.
E exact acelaşi sigiliu.
- Firimituri. - Era acolo când am ajuns.
O cărare de firimituri.
Ca-n poveştile fraţilor Grimm.
Doi copii duşi în pădure de un tată crud, care urmează o cărare de firimituri.
E "Hansel şi Gretel". Ce fel de răpitor lasă indicii?
Cel care vrea să se laude şi crede că totul e un joc.
Stătea în apartamentul nostru şi mi-a zis exact aşa:
"În toate poveştile trebuie să fie câte-un personaj negativ."
A cincea substanţă e din poveste. Casa vrăjitoarei.
Molecula de glicerină.
PGPR!
- Ce-i ăla? - Se foloseşte la ciocolată.
Faxul ăsta a venit acum o oră.
- "Grăbeşte-te, mor!" - Ce-ai aflat?
Trebuie să găsim un loc din oraş unde apar toate cele cinci elemente.
Calcar, bitum, praf de cărămidă, urme vegetale...
- Ciocolată? - Poate o fabrică de dulciuri dezafectată.
Trebuie să restrângem aria căutării. Fabrică de dulciuri cu bitum?
Nu, e prea generic. Ceva mai concret.
Calcar, argilă calcaroasă. Asta-i mai rară.
Praf de cărămidă?
Un şantier... cărămizi din 1950.
Sunt mii de şantiere în Londra.
- Am pus oamenii să verifice. - Şi eu la fel!
Reţeaua vagabonzilor, mai rapidă ca poliţia, mai puţin dispusă să ia mită.
John!
Rhododendron ponticum. Asta-i!
- Addlestone. - Poftim?
Kilometri de fabrici dezafectate între parc şi rău. Acolo sunt toate.
Să mergem!
Voi mergeţi acolo. Căutaţi peste tot.
Răspândiţi-vă, vă rog!
Era aprinsă nu demult. Încă sunt aici! Ambalaje de bomboane?
Ce vă dădea să mâncaţi? Hansel şi Gretel...
- Mercur. - Poftim?
Ambalajele sunt colorate cu mercur, sunt letale. Cu cât mănâncă mai mult...
- Îi omoară. - Nu-i suficient mercur cât să-i omoare.
În cantitate mai mare îi poate omorî.
Nici nu trebuia să fie aici pentru execuţie.
Crimă prin telecomandă, putea fi la sute de km.
Cu cât sunt mai flămânzi, cu atât mănâncă mai mult şi mor mai repede.
- Sherlock... - Veniţi aici!
L-am prins, nu-ţi face griji.
Bun, profesioniştii au terminat. Dacă vor şi amatorii, e rândul lor.
Ţine minte că-i în stare de şoc şi are doar 7 ani,
deci nu poţi decât să...
- Să nu fiu eu însumi? - Aşa ar trebui.
Claudette, eu...
Nu, ştiu că ţi-a fost greu.
- Ascultă-mă, Claudette! - Ieşi!
- N-are niciun sens. - Copila e traumatizată.
- Sherlock îi aminteşte cumva de răpitor. - Ce-a zis?
- N-a mai scos nicio silabă. - Băiatul e inconştient.
Încă e la reanimare.
Nu i-o lua în nume de rău. Şi mie-mi vine să urlu când intri în cameră.
Majoritatea simte la fel.
Haide...
Ai făcut o treabă nemaipomenită găsind copiii după amprenta unui pantof.
- Mulţumesc. - Incredibil.
- Eşti bine? - Mă gândesc.
Ăsta-i taxiul meu, tu ia altul. Poate-ţi vine să vorbeşti.
- E ciocolată? - Căutăm o fabrică dezafectată.
Ieşi!
E vreo problemă?
Poţi să-l închizi, te rog?
Poţi să-l închizi?!
Bună. Eşti pregătit pentru poveste?
Aceasta este povestea lui sir Fală-Mare.
O urmă, asta-i tot ce-a avut.
O urmă.
Ştii cum e el. Criminalistul din Baker Street.
Băieţii noştri n-ar fi putut s-o facă.
- De aia avem nevoie de el. E mai bun. - E o explicaţie.
Şi care e cealaltă?
Sir Fală-Mare a fost cel mai curajos şi mai isteţ cavaler al Mesei Rotunde.
Dar ceilalţi cavaleri s-au plictisit repede de poveştile lui
despre cât de curajos a fost şi câţi dragoni a ucis.
Şi au început să se întrebe: "Oare sunt adevărate poveştile lui sir Fală-Mare?"
- Numai el a putut găsi proba. - Necaz...
Iar fata ţipă când îl vede... un bărbat pe care nu-l mai văzuse.
- Dacă nu cumva l-a mai văzut. - Ce vrei să spui?
Ştii ce vreau să spun, dar nu vrei să te gândeşti la asta.
Unul dintre cavaleri s-a dus la regele Arthur şi i-a spus:
"Nu cred poveştile lui sir Fală-Mare."
"E un mare mincinos care inventează istorii pentru a arăta bine".
Doar nu sugeraţi că are vreo legătură?
Trebuie să luăm în considerare posibilitatea.
Şi atunci, chiar şi regele a început să se întrebe.
Dar nu s-a sfârşit acolo problema lui sir Fală-Mare.
Nu...
N-a fost aceea problema finală.
Sfârşit.
Opreşte taxiul.
Opreşte taxiul! Ce-a fost asta?!
- Ce-a fost asta? - Nu te costă nimic.
Atenţie!
Mulţumesc.
Sherlock!
El este. El e.
Sulejmani sau aşa ceva. Mycroft mi-a arătat dosarul lui.
Mare mafiot albanez, stă la două case de noi.
A murit pentru că i-am strâns mâna.
Mi-a salvat viaţa, dar n-a putut da mâna cu mine. De ce?
Patru asasini care trăiesc chiar lângă noi.
N-au venit să mă omoare. Trebuie să mă ţină în viaţă.
Am ceva ce vor toţi.
- Dar dacă unul din ei mă abordează... - Ceilalţi îl ucid înainte să reuşească.
Toată atenţia lor e concentrată pe mine.
Există o reţea de supraveghere care se strânge în jurul nostru.
Ce ai tu atât de important?
Trebuie să întreb despre curăţenie.
Detalii precise, ce s-a curăţat în ultima săptămână?
- Marţi ţi-am spălat linoleumul. - Nu, camera asta, aici vom găsi.
A fost deranjat praful?
Totul se poate pune la loc, dar praful vorbeşte de la sine.
Ce tot caută?
- Camere. Suntem supravegheaţi. - Camere? Aici?
Sunt în cămaşa de noapte!
- Nu, inspectore. - De ce?
- Răspunsul e nu. - N-ai auzit întrebarea!
Vrei să mă duci la secţie. Te-am scutit de întrebare.
Sherlock...
- Ţipătul? - Da.
Cine? Donovan? Pariez că ea a fost.
"Sunt cumva responsabil de răpire?" Moriarty e deştept.
A sădit îndoiala în mintea ei. Senzaţia aceea de sâcâială.
Tu trebuie să fii puternic să-i rezişti.
Nu poţi ucide o idee, nu-i aşa?
Nu o dată şi-a făcut cămin...aici.
- Vrei să vii? - O fotografie. Următoarea lui mişcare.
Jocul lui Moriarty. Întâi ţipătul, apoi o imagine a mea fiind dus la secţie.
Vrea să mă distrugă bucată cu bucată.
Este un joc, Lestrade, dar nu unul pe care sunt dispus să-l joc.
Transmite salutările mele doamnei sergent Donovan.
- Vor sta la sfat. - Pentru ce?
Dacă să se întoarcă cu un mandat să mă aresteze.
- Aşa se procedează. - Trebuia să te duci cu el. Oamenii...
Nu-mi pasă ce cred oamenii.
Ţi-ar păsa dacă te-ar crede prost.
- Sau că te înşeli. - Nu, ei ar fi aşa.
Sherlock, nu vreau să creadă lumea că eşti...
- Că sunt ce? - Un escroc.
- Îţi faci griji că au dreptate. - Poftim?
Că au dreptate în privinţa mea. De asta eşti supărat.
Nu poţi să nu te gândeşti că poate au dreptate.
- Ţi-e teamă că te-au prins. - Nu mi-e teamă.
Moriarty se joacă şi cu mintea ta. Nu poţi vedea ce se întâmplă?!
- Ştiu că nu eşti escroc. - Eşti sigur sută la sută?
Nimeni nu se poate preface tot timpul că e un atotştiutor enervant.
- Sherlock Holmes? - Da, domnule.
Cel de prin ziare?
Am crezut că e detectiv particular.
- Este. - Ne-am consultat cu el, asta-mi spui?
Dar nu l-am folosit la cazuri adevărate?
- La unul sau două. - Sau 20-30.
Poftim?!
- Nu sunt singurul. Gregson... - Taci!
I s-a dat acces unui detectiv amator la tot felul de informaţii secrete.
Iar acum e suspectul nostru.
- Cu tot respectul... - Eşti un idiot, Lestrade!
Mergeţi şi aduceţi-l aici. Imediat! Mişcaţi-vă!
- Sunteţi mândri de voi? - Şi dacă nu e doar cazul ăsta?
Dacă ne-a făcut aşa de fiecare dată?
Mai ai nişte prieteni în poliţie. E Lestrade.
Spune că vin încoace. Se înghesuie să pună cătuşele.
Fiecare poliţist pe care l-ai zeflemisit, adică foarte mulţi.
Mă scuzaţi, vă întrerup?
Cineva a livrat un plic. Am uitat, era marcat perisabil.
Am semnat pentru el.
Avea un nume ciudat. Era nemţesc, ca în poveşti.
- Bine prăjit. - Ce înseamnă?
Deschid eu.
Ne scuzaţi, doamnă Hudson.
Nu puteţi da buzna aşa!
Aveţi mandat?
- Las-o baltă, John. - Ce maniere!
Sherlock Holmes, te arestez pe baza suspiciunii de răpire.
Nu se opune! Nu e în ordine, e ridicol!
- Duceţi-l jos. - Nu trebuie s-o faci.
Nu te băga, altfel te arestez şi pe tine!
- Aţi terminat? - Am spus-o.
- La prima noastră întâlnire. - Nu te deranja.
Nu va mai fi suficient să rezolve crime. Într-o zi va trece linia.
Pune-ţi întrebarea ce fel de om ar răpi acei copii
doar să ne impresioneze pe toţi prin găsirea lor?
- Donovan? L-aţi prins? - Da, domnule.
Părea puţin cam straniu, dacă mă întrebi.
Adeseori sunt aşa justiţiarii ăştia.
Tu la ce te uiţi?
Vă simţiţi bine, domnule?
- Vii cu mine? - Da.
Se pare că e împotriva legii să-l pocneşti pe comisarul-şef.
- Dar e puţin incomod. - N-are cine să ne scoată din arest.
Mă gândeam la iminenta şi îndrăzneaţa noastră evadare.
- Toate echipajele către 27. - Ce spui?
Doamnelor şi domnilor, vă rog să vă aşezaţi în genunchi.
- Acum ar fi bine! - Faceţi ce spune!
Ca să ştiţi, arma a fost ideea lui, eu sunt doar...ştiţi voi...
- Ostaticul meu. - Da, ostatic e bine. E bine.
Acum ce facem?
Facem ce vrea Moriarty. Devenim fugari. Fugi!
Fugi după ei, Lestrade!
Ia-mă de mână.
- Acum au oamenii despre ce vorbi. - Scapă de armă!
Sherlock, aşteaptă. Trebuie să ne coordonăm.
Întoarce-te spre dreapta. Spre dreapta.
Toţi vor să creadă, de aia e atât de deştept.
O minciună e preferabilă adevărului. Deducţiile mele erau false.
Sherlock e doar un om obişnuit.
Mycroft ne-ar putea ajuta.
Marea împăcare între fraţi, dar nu prea e momentul.
Sherlock, suntem urmăriţi. Ştiam eu că nu putem întrece poliţia.
Nu e poliţia, e unul din noii vecini din Baker Street.
Să vedem dacă ne dă câteva răspunsuri.
Vom sări în faţa autobuzului.
Spune-mi ce vrei de la mine.
- Spune-mi! - L-a lăsat în apartamentul tău.
- Cine? - Moriarty.
Ce?
- Codul computerizat. - Normal.
Îl vinde. Programul cu care a intrat în Turnul Londrei.
L-a pus când a venit la noi.
Se schimbă jocul.
E o cheie, poate sparge orice sistem
şi acum e în apartamentul nostru.
De aceea a lăsat mesajul spunând tuturor unde să vină.
Trebuie să ne întoarcem acasă şi să căutăm.
Poliţia e în faţa casei. De ce să-l pună la tine?
Altă modalitate subtilă de a-mi murdări numele.
Sunt în aceeaşi oală cu criminalii.
Ai văzut? Articol care dezvăluie informaţii confidenţiale.
Cineva pe nume Rich Brook. Cine este?
E prea târziu pentru un interviu?
Felicitări pentru "Adevărul despre Sherlock Holmes".
Ştirea pe care a vrut-o toată lumea şi tu ai dat-o. Bravo!
Ţi-am dat ocazia. Am vrut să fiu de partea ta, îţi aminteşti?
M-ai refuzat...
Când ce să vezi? Cineva a dat afară totul.
Absolut convenabil. Cine-i Brook?
Haide, Kitty, nimeni n-are încredere în vocea de la telefon.
Întâlnirile din cafenele,
şedinţele din hoteluri când el îţi bolborosea în dictafon.
De unde ştii că poţi avea încredere în el?
Apare un bărbat cu Sfântul Graal în buzunar.
Ce recomandări avea?
Dragă, n-aveau cafea măcinată şi am luat normală.
Ai spus că nu mă vor găsi, ai spus că sunt în siguranţă.
Eşti. Richard, sunt martoră, ei nu ţi-ar face rău în faţa martorilor.
El e sursa ta? Moriarty este Richard Brook?
Sigur că e Richard Brook. Nu există niciun Moriarty.
- Nici n-a existat. Priviţi-l. - Ce tot vorbeşti?
Rich Brook, un actor pe care Sherlock l-a angajat să fie Moriarty.
Dr. Watson, ştiu că eşti un om bun,
să nu-mi faci rău.
Nu, eşti Moriarty! El e Moriarty!
Ne-am întâlnit, îţi aminteşti? Voiai să mă arunci în aer!
Îmi pare rău. Îmi pare rău.
El m-a plătit. Aveam nevoie de lucru. Sunt actor, eram şomer.
Sherlock, fă bine şi explică pentru că nu înţeleg nimic.
Am s-o fac eu, pe hârtie. E totul aici, dovezi concludente.
Tu l-ai inventat pe Moriarty, pe duşmanul tău.
- L-a inventat? - A inventat toate crimele.
Şi să pună capac la toate, a inventat un răufăcător.
- Nu fi ridicolă! - Întreabă-l. E chiar aici.
- Spune-i, Richard. - Omul ăsta a fost judecat!
Da, tu l-ai plătit să-şi asume vina. Ai promis că aranjezi cu juraţii.
Nu chiar un rol la West End, dar cred că a fost bine plătit.
Dar nu atât de bine încât să nu-şi vândă povestea.
Îmi pare rău. Sincer.
Ăsta e articolul pe care o să-l publici?
- Că Moriarty e actor? - El ştie că sunt.
Am dovezi. Arată-le. Kitty, arată-le ceva.
Da, arată-mi ceva.
Lucrez la TV. Spectacole pentru copii. Sunt povestitorul.
Sunt povestitorul. E pe DVD.
Spune-i. Totul iese la iveală. S-a terminat.
Spune-le. Spune-le! S-a terminat!
Nu! Nu mă atinge! Să nu m-atingi c-un deget!
Termină imediat!
- Să nu mă răneşti! - Nu-l lăsa să scape!
Lăsaţi-l în pace!
Nu, nu. Are ajutoare.
Ştii ceva, Sherlock Holmes?
Mă uit acum la tine şi te citesc... şi mă dezguşti.
Poate s-o facă?
Să-şi schimbe complet identitatea, să te facă pe tine criminalul?
Ştie toată povestea vieţii mele.
Asta se întâmplă când vinzi o minciună mare.
O înveleşti în adevăr s-o faci mai acceptabilă.
Cuvântul tău împotriva cuvântului lui.
A sădit îndoiala în minţile oamenilor timp de 24 de ore.
Un singur lucru trebuie să mai facă să-şi încheie jocul şi acela...
Sherlock?
- Trebuie să fac ceva. - Ce? Pot să te ajut?
Nu, trebuie s-o fac singur.
Să ştii că te înşeli.
Contezi.
Întotdeauna ai contat şi întotdeauna am avut încredere în tine.
Dar aveai dreptate.
Nu sunt bine.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Molly, cred că o să mor.
- Ce îţi trebuie? - Dacă n-aş fi tot ce crezi că sunt,
tot ce cred eu că sunt...
ai mai vrea să mă ajuţi?
De ce ai nevoie?
De tine.
Domnişoara Riley şi-a făcut bine temele.
Lucruri pe care numai cineva apropiat de Sherlock le putea şti.
Ai văzut agenda fratelui tău în ultima vreme?
Două nume...al tău şi al meu...
iar Moriarty n-a aflat totul de la mine.
Cum mai merge relaţia voastră?
Tu şi Jim mai ieşiţi din când în când la o cafea?
Propriul tău frate
şi tu ai pălăvrăgit despre toată viaţa lui cu acest maniac.
N-am avut intenţia...n-am dorit...
Asta încercai să-mi spui, nu-i aşa?
"Ai grijă de el pentru că eu am făcut o greşeală".
Cum l-ai cunoscut?
Ştim totul despre oameni ca el, îi urmărim.
Dar James Moriarty...
cea mai periculoasă minte criminală pe care a văzut-o omenirea,
iar în buzunarul lui, arma supremă.
Codul universal.
Câteva linii de cod computerizat care pot debloca orice uşă.
Şi tu l-ai răpit să încerci să afli codul?
L-am interogat săptămâni întregi.
- Şi? - N-a vrut să răspundă.
Stătea acolo... privind în întuneric.
Singurul lucru care l-a făcut receptiv...
eu l-am făcut să vorbească, doar puţin.
Dar...
În schimb trebuia să-i spui povestea vieţii lui Sherlock.
Aşadar, o minciună mare...
că Sherlock e escroc,
pe care oamenii o vor înghiţi fiindcă restul e adevărat.
Moriarty voia să-l distrugă pe Sherlock
şi tu i-ai dat muniţia perfectă.
John...
- Îmi pare rău. - Te rog!
Te rog să-i spui.
Am primit mesajul tău.
Codul este cheia poveştii. Dacă îl găsim, îl folosim şi-l batem pe Moriarty.
L-a folosit să-şi creeze o identitate falsă.
Putem intra în arhive să-l distrugem pe Richard Brook.
- Îl readucem pe Jim Moriarty. - Undeva la numărul 221B.
Undeva în ziua verdictului, el l-a ascuns.
- Ce a atins? - Un măr, nimic altceva.
- A scris ceva? - Nu.
"Vino să ne jucăm. Acoperişul spitalului Sf. Bartolomeu. SH."
"P.S. Am ceva de-al tău pe care s-ar putea să-l vrei înapoi."
Da, la telefon.
Poftim? Ce s-a întâmplat? E teafără?
Dumnezeule! Sigur, vin imediat.
- Ce este? - Doamna Hudson a fost împuşcată.
Probabil de unul din criminalii pe care ai reuşit să-i atragi. Iisuse!
- E pe moarte, Sherlock, haide. - Du-te tu. Eu sunt ocupat.
- Ocupat?! - Mă gândesc. Trebuie să gândesc.
Trebuie să...? Chiar nu înseamnă nimic pentru tine?
Odată era să omori pe cineva pentru că a atins-o.
- E proprietăreasa mea. - E pe moarte...măi, robotule!
La dracu. La dracu! Stai aici dacă vrei, de unul singur.
Asta am. Mă protejează.
Nu, prietenii protejează oamenii.
"Aştept... JM"
Iată-ne în sfârşit.
Tu şi cu mine, Sherlock.
Şi problema noastră... problema finală.
Rămâi în viaţă!
E atât de plictisitor, nu-i aşa?
E pur şi simplu plat.
Toată viaţa am căutat distracţii
şi tu ai fost cea mai bună, dar acum nu te am nici pe tine
pentru că te-am învins.
Şii ştii ceva? La final a fost uşor.
A fost uşor.
Acum trebuie să mă întorc să mă joc cu oameni simpli.
Se pare că tu eşti obişnuit, la fel ca ei.
Asta e...
Eşti pe cale să te întrebi dacă am fost real?
Am reuşit să te păcălesc?
Richard Brook...
Nimeni nu pare să priceapă gluma, în afară de tine.
- Bineînţeles. - Bravo, băiete.
Rich Brook în germană este Reichenbach.
- Cazul cu care am devenit cunoscut. - Încerc să mă distrez puţin.
Bun. Ai priceput-o şi pe asta.
Bătaie ca la cifre.
Fiecare bătaie este unu, restul este zero.
Cod binar. De aceea încercau asasinii să-mi salveze viaţa.
Era ascuns la mine, ascuns în capul meu.
Câteva linii de cod computerizat care pot sparge orice sistem.
Am spus tuturor clienţilor că ultimul care ajunge la Sherlock e un fătălău.
Dar acum că-l ştiu, pot să modific arhivele.
Pot să-l ucid pe Rich Brook şi să-l readuc pe Moriarty.
Nu, nu, nu. E prea uşor.
Nu există nicio cheie, prostovane!
Cifrele sunt fără valoare. Absolut nesemnificative.
Doar nu crezi că vreo două linii de cod computerizat
or să prăbuşească lumea din jurul tău?
Sunt dezamăgit de tine, ordinarule Sherlock.
Dar ritmul...
Suita Nr. 1. Mulţumesc, Johann Sebastian Bach!
- Şi atunci cum... - Cum am pătruns
în bancă, în turn, în închisoare?
Jaf la lumina zilei! Nu e nevoie decât de câţiva participanţi binevoitori.
"E timpul!"
Ştiam că ai să cazi în plasă. E slăbiciunea ta.
Întotdeauna ai vrut ca totul să fie inteligent.
Terminăm jocul? Actul final.
Mă bucur că ai ales o clădire înaltă. Frumos mod de a o face.
Ce să fac?
Da, desigur.
Sinuciderea mea.
Geniul detectiv se dovedeşte a fi un escroc.
Am citit în ziar, trebuie să fie adevărat.
Ador ziarele.
Poveşti.
Unele destul de înfiorătoare.
John, m-ai speriat? Totul e în ordine cu poliţia?
A rezolvat Sherlock?
Doamne!
Taxi! Taxi! Nu, nu! Poliţia, cară-te!
Mersi, frate, mersi mult!
Pot să dovedesc că tu ai creat o întreagă identitate falsă.
Sinucide-te şi gata. Necesită mult mai puţin efort.
Haide.
Pentru mine.
Te rog!
- Eşti nebun. - Abia acum îţi dai seama?
Bine.
Hai să-ţi mai dau un mic imbold.
Prietenii tăi vor muri dacă nu mori tu.
- John? - Nu doar John. Toţi.
- Doamna Hudson? - Toată lumea.
Lestrade?
Trei gloanţe, trei asasini, trei victime.
Nimic nu-i mai poate opri acum...
doar dacă oamenii mei te văd sărind.
Poţi să pui să fiu arestat, mă poţi tortura,
poţi să faci orice vrei cu mine,
dar nimic nu-i va împiedica să apese pe trăgaci.
Singurii trei prieteni de pe lume vor muri dacă tu...
Dacă nu mă sinucid şi-ţi închei povestea.
Trebuie să recunoşti că e mai sexy.
- Şi mor acoperit de ruşine. - Bineînţeles. Despre asta e vorba.
Acum ai şi spectatori.
Haide, aruncă-te.
Haide.
Ţi-am spus cum se termină.
Moartea ta e singurul lucru care va anula ordinul asasinilor.
Eu sigur n-am s-o fac.
Mă laşi un moment, te rog?
Un moment de intimitate.
Te rog.
Desigur.
Ce?!
Ce este?
Ce mi-a scăpat?
Tu n-ai s-o faci. Deci ordinul asasinilor poate fi anulat.
Există un fel de cod sau un cuvânt sau un număr.
Nu trebuie să mor dacă te am pe tine.
Crezi că mă poţi face să opresc ordinul?
- Crezi că mă poţi obliga? - Da.
- Şi tu crezi. - Fratele tău şi toţi nebunii regelui
nu m-au putut obliga să fac ce nu vreau.
Da, dar eu nu sunt fratele meu, ai uitat?
Eu sunt ca tine. Pregătit să fac orice.
Pregătit să ard.
Pregătit să fac ceea ce n-ar face oamenii obişnuiţi.
Vrei să dau mâna cu tine în iad? N-o să te dezamăgesc.
Nu cred.
Vorbe mari.
Nu...
Eşti un tip comun.
Eşti obişnuit. Eşti de partea îngerilor.
Oi fi eu de partea îngerilor,
dar să nu crezi nici măcar o secundă că sunt unul dintre ei.
Nu...
nu eşti.
Înţeleg.
Nu eşti comun.
Nu.
Tu eşti ca mine.
Eşti ca mine.
Mulţumesc...
Sherlock Holmes.
Îţi mulţumesc.
Fii binecuvântat.
Câtă vreme sunt în viaţă, îi poţi salva pe prietenii tăi, ai o scăpare.
Îţi urez succes.
Nu!
Da, domnule. Mulţumesc. La revedere.
Alo?
- John. - Sherlock. Te simţi bine?
Întoarce-te pe unde ai venit. - Nu, vin.
Fă ce-ţi cer.
Te rog.
- Unde? - Opreşte-te acolo.
Priveşte în sus. Sunt pe acoperiş.
Doamne...
Nu pot veni jos, deci trebuie s-o facem aşa.
Ce se petrece?
E vorba de iertare.
- Totul e adevărat. - Ce?
Tot ce s-a spus despre mine. L-am inventat pe Moriarty.
De ce spui aşa ceva?
Sunt un fals.
- Sherlock... - Ziarele au avut dreptate.
Vreau să-i spui lui Lestrade,
vreau să-i spui doamnei Hudson şi lui Molly.
De fapt, spune oricui e dispus să te asculte
că eu l-am creat pe Moriarty pentru scopurile mele.
Taci, Sherlock. Taci.
Când ne-am întâlnit prima oară,
- ...ai ştiut totul despre sora mea. - Nimeni nu poate fi atât de abil.
Tu ai putut.
M-am interesat despre tine.
Înainte să ne întâlnim, am descoperit tot ce se putea
ca să te impresionez.
E un truc. Doar un truc magic.
Nu. Gata, termină.
Stai exact unde eşti.
- Nu te mişca. - Bine.
Ţine privirea fixată pe mine.
- Te rog, o faci pentru mine? - Ce să fac?
Telefonul acesta este... biletul meu.
Aşa fac oamenii.
Lasă un bilet.
Când lasă bilet?
- Adio, John. - Nu. Să nu...
Sherlock!
Sherlock...
Sherlock... Sherlock...
Sunt medic, lăsaţi-mă să trec. Lăsaţi-mă să trec, vă rog.
E prietenul meu...vă rog.
Vă rog, lăsaţi-mă doar...
Iisuse!
Nu.
Doamne, nu.
Sunt lucruri pe care ai vrut să le spui...
- Dar nu le-ai spus. - Da.
Spune-le acum.
Îmi pare rău, nu pot.
Toate lucrurile acelea. Tot aparatura aceea.
Am lăsat totul în cutii. Nu ştiu ce trebuie făcut cu ele.
Cred că le duc la o şcoală.
- Vrei tu să... - Nu pot să mă întorc acolo, nu acum.
Sunt furios.
Nu-i nimic, John. Nu-i nimic neobişnuit.
Toată lumea simte aşa în privinţa lui.
Toate semnele de pe masa mea, toate zgomotele,
tras cu arma în miezul nopţii.
Specimene însângerate în frigiderul meu.
Imaginează-ţi...să ţii cadavre la un loc cu mâncarea.
Şi cearta? Mă scotea din minţi cu nebuniile lui.
De fapt, nu sunt chiar atât de furios.
Bine. Te las singur să...ştii tu...
Mi-ai spus odată...
că nu eşti erou.
Au fost perioade în care nici nu credeam că eşti om.
Dar să-ţi spun ceva. Erai...
cel mai bun om...
cel mai uman...cea mai bună fiinţă umană pe care am cunoscut-o
şi nimeni nu mă va convinge că mi-ai spus o minciună.
Iată.
Eram atât de singur...
şi îţi datorez atât de multe.
Dar te rog încă ceva, încă un lucru,
încă un miracol pentru mine, Sherlock, să nu fii...
mort.
Vrei să faci asta de dragul meu?
Termină. Termină cu asta.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to Apollo www.addic7ed.com