În statul Maine există un oraş...
- Aş dori o cameră. - Bine aţi venit în Storybrooke !
...în care toate personajele de basm sunt prinse între lumi...
Împărăteasa cea rea a trimis aici personaje de poveste ?
Niciunul nu-şi mai aminteşte cine e.
...pradă unui blestem cumplit.
Tot ce aveţi drag, tot ce iubiţi cu toţii, vă va fi luat.
Numai una ştie adevărul şi numai una poate rupe vraja.
Acesta ţi-e destinul ! Vei aduce înapoi finalurile fericite !
Şedere plăcută !
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Frumoasă lovitură, şerifule ! Pariez că nu poţi s-o repeţi.
El plăteşte următorul pahar.
- Cu ce te servesc, Emma ? - Cu nimic.
Ce te-a apucat ? Era să mă loveşti !
Eu nu greşesc niciodată ţinta.
Mă eviţi de aseară, de când m-ai văzut...
Plecând de la primar ? Da, e un eufemism.
Nu te evit, Graham. Dar nu intenţionez să am discuţia asta.
E viaţa ta, nu-mi pasă.
- Dacă nu-ţi pasă, de ce eşti supărată ? - Nu sunt supărată.
Dacă ar fi aşa, am bea împreună la bar. N-ai fugi de mine.
Nu mă priveşte ce faci tu !
Te rog să vorbim ! Trebuie să înţelegi !
- De ce ? - Nu ştiu. Poate ca să înţeleg eu.
- Pentru terapie, vorbeşte cu Archie. - Vreau să vorbesc cu tine.
Alegerile tale greşite sunt problema ta, nu a mea.
Nu ştii cum e când sunt cu ea. Nu simt nimic ! Înţelegi ?
O relaţie proastă ? Da, ştiu ce-i aia. Dar nu vreau să vorbesc despre a ta.
Ştiu că eşti certată cu Regina
şi că trebuia să-ţi spun despre noi înainte să accepţi slujba.
Da, de ce atâtea secrete ? Suntem adulţi. Eşti liber să faci ce vrei.
Fiindcă nu voiam să te uiţi la mine cum te uiţi acum.
- De ce-ţi pasă ? - Fiindcă...
Ce ?
Ce-a fost asta ?!
Ai văzut ?
Cât de mult ai băut ? Ai depăşit limita !
- Iartă-mă. Am... - Ce ?
- Trebuie să simt ceva ! - Ascultă-mă, Graham.
Eşti beat şi ai regrete. Te înţeleg.
- Graham ! - Henry doarme ?
Da. De ce întrebi ?
Adio, tată !
- Îmi pare rău, Albă ! - L-am iubit atât de mult !
Şi eu, draga mea.
Şi eu.
Durerea pierderii soţului meu trebuie să fie mică
faţă de a ta, care ţi-ai pierdut tatăl.
Dacă te pot ajuta cu ceva, te rog, spune-mi.
Îţi sunt doar mamă vitregă, dar sunt aici.
Cu adevărat şi pentru totdeauna.
Felicitări ! Răzbunarea Voastră e aproape deplină !
El s-a dus. Mai e ea.
- Ea nu ştie, aşa-i ? - Că eu l-am băgat în mormânt ?
A căutat alinare la pieptul meu. Greţos !
Puteam să-i iau viaţa cea neînsemnată chiar acolo.
- Crede-mă, mă ispitea ideea. - V-ar fi mângâiat sufletul.
Norodul o iubeşte. S-ar fi răsculat împotriva mea.
Oamenii nu-i ştiu putreziciunea sufletului.
Ei nu ştiu ce mi-a făcut.
Ce va să vină trebuie făcut cu luare-aminte.
Trebuie să-i punem la cale moartea cu mare grijă.
I-am putea porunci unuia dintre cavalerii Voştri...
Nu.
Îmi trebuie un omorâtor iscusit, unul care nu cunoaşte mila !
- Pe cineva fără inimă. - Acum înţelegi.
Dacă-i aşa, aveţi nevoie de un vânător.
Ţi-ai dat viaţa pentru ca eu să pot trăi. Iartă-mă.
Sacrificiul tău e onorabil.
Îţi mulţumesc.
Nu te teme, băiete. Diseară n-ai să te culci flămând.
- Ce e ? - Am avut un vis intens.
Eram în pădure, la vânătoare. Săgetasem un cerb.
Era şi un lup.
- Un lup ? - Ochii lui...
Unul era roşu ca sângele, iar altul negru ca noaptea.
Dar ce-i mai ciudat e că l-am mai văzut undeva.
Culcă-te înapoi, Graham. A fost doar un vis.
Eu nu l-am simţit ca pe un vis, ci ca pe o amintire.
- Graham... - Trebuie să ies la aer.
- Trebuie să mă gândesc. - Te rog. Întoarce-te în pat.
Oricum îmi lăsasem maşina la "Bunica". Mă duc până acolo.
O să-mi limpezesc mintea.
Ascultă-mă, Graham. E târziu.
Eşti obosit. Probabil că nu ţi-a trecut beţia.
- Nu pleca. - De când ai început să vrei să rămân ?
Nu eşti în apele tale.
Mă simt bine.
Serios ?!
Stai ! Ce faci ?
Dacă Graham crede că florile au efect la mine...
Nu, erau... ale mele.
- Erau de la David ? - Nu.
- De la doctorul Whale. - De ce ţi-ar trimite dr Whale...
- Vorbeşti serios ? - Ştiu, e un dezastru.
Nu. E extraordinar. Îl laşi în urmă pe David.
Mai întâi, n-am ce lăsa în urmă. Apoi, e doar o aventură de o noapte.
- Florile spun altceva. - Poate că n-ar fi trebuit să-l sun.
L-ai sunat ? Sigur nu e o aventură de-o noapte.
Încă învăţ. N-am mai avut niciuna.
- M-am simţit vinovată. - De ce ? N-ai greşit cu nimic.
Crede-mă. Eu nu mă întind niciodată mai mult de atât.
- Da, fiindcă tu... - Fiindcă eu ce ?
- Nu contează. - Ba nu, spune-mi. Ce fac eu ?
Te protejezi.
- Ridici în jurul tău un zid. - Doar pentru că nu-mi pasă de bărbaţi...
Nu-ţi pasă, zici ? Bietele mele flori spun altceva.
- Ce anume ? - Ceva evident pentru toată lumea,
cu excepţia ta, se pare, şi anume că Graham nu ţi-e indiferent.
- Fii serioasă ! - Despre zidul ăsta vorbeam.
- Nu e un zid. - Serios ?
- E bine să fii prudentă. - Corect.
Corect. Numai că zidul tău te-o fi apărând de durere,
dar poate că ţine departe şi dragostea.
Bună dimineaţa, domnule şerif.
Scuzaţi-mă dacă v-am speriat.
Aha... Scuzaţi-mă, credeam că sunteţi un lup.
Am uitat să mă bărbieresc ?
- Ce căutaţi aici atât de dimineaţă ? - Am aici o mică grădină.
- Dumneavoastră ? - Eu căutam...
...un lup. Da, încep să înţeleg.
Din câte ştiu eu, dle şerif, nu avem lupi în Storybrooke.
Cel puţin nu din cei cu blană.
- De ce căutaţi unul ? - O să mă credeţi nebun.
- Puneţi-mă la încercare. - Am văzut unul în vis,
iar apoi şi în realitate, acum câteva ore.
Aţi văzut acolo ceva ieşit din comun ?
Din păcate nu.
Aş vrea să vă pot ajuta.
Ştiţi, domnule şerif...
Se spune că visele sunt crâmpeie de amintiri...
...dintr-o altă viaţă.
- Dv ce credeţi ? - Eu nu exclud nimic, niciodată.
Succes, dle şerif ! Sper să găsiţi ce căutaţi.
De acum e voie cu animale în han ?
- Nu suntem la măcelărie ! - Nu-l băga în seamă. E pe jumătate lup.
Am auzit că l-au crescut lupii.
- Ce-i drept, miroase ca unul. - E un om bicisnic.
Cică plânge când omoară un animal. Vă vine să credeţi ?
Spune-mi, vânătorule, ce bărbat plânge după un animal ?
- Unul de onoare. - Ce ştii tu despre onoare ?
Eu o am. Ele o au.
- Voi n-o aveţi. - Animalele au onoare ?
Au inima curată, nu sunt trufaşe şi avare ca oamenii.
Spune-i să nu mă mârâie. Ştii ce fac eu cu animalele care mă mârâie ?
Le atârn căpăţânile pe perete.
Lupul nu e animalul omului !
El e perfect !
Aduceţi-l la mine.
Ce vrei de la mine ?
Mary Margaret ?
- Putem vorbi puţin ? - Ce s-a întâmplat, Graham ?
- Te simţi bine ? - Cred că ne...
Cred că ne cunoaştem.
- Sigur că da. - Nu de aici.
Nu din Storybrooke.
Atunci de unde ?
Din altă viaţă.
Ai un nume ? Sau să-ţi spun doar "Vânătorul" ?
Eşti un suflet chinuit, aşa-i, Vânătorule ?
Te doare fiindcă părinţii tăi te-au lăsat cu lupii ?
Aceia n-au fost părinţii mei. Ei doar m-au adus pe lume.
Lupii îmi sunt familia.
Da, lupii.
Eu am simţit mereu că oamenii sunt de două feluri.
Lupi şi oi.
Aceia care ucid şi aceia care sunt ucişi.
Iar tu, Vânătorule, eşti fără doar şi poate un lup.
- De ce m-aţi chemat ? - Vreau să ucizi pe cineva.
- Poţi face asta ? - Eu ucid pentru mine.
De ce aş face-o pentru Înălţimea Voastră ?
Fiindcă răsplata va fi mare...
Un loc la curtea mea.
Te voi numi vânătorul meu personal.
Nu vreau să fiu un animal captiv. Palatul e o cuşcă.
Te-ai scălda în bogăţii. N-ai mai avea după ce jindui.
Aveţi o armată întreagă. La ce vă mai trebuiesc eu ?
Prada mea e adorată în toată împărăţia.
Am nevoie de cineva care să nu fie orbit de asta,
de cineva fără pic de milă.
De cineva care să nu pregete să smulgă inima din pieptul cuiva
şi să mi-o aducă pentru colecţie.
Acela sunt eu.
Da, aşa cum socoteam.
Acum spune-mi...
Ce mă va costa ?
Ce vrei ? Sigur îţi doreşti ceva.
Scoateţi în afara legii vânarea lupilor.
Să fie lăsaţi în pace şi protejaţi.
Asta e simplu.
A cui viaţă vreţi s-o iau ?
Mary Margaret, de când ne cunoaştem ?
Nu ştiu. De multă vreme.
Îţi mai aminteşti când ne-am cunoscut ?
- Nu. - Nici eu.
Nu-mi pot aminti când te-am cunoscut, nici pe tine, nici pe toţi ceilalţi.
- Nu e ciudat ? - Nu ştiu.
Probabil că da... Dar aşa e viaţa.
Cu timpul, uiţi.
Ţi-am făcut rău vreodată ?
Nu, Graham. Sigur că nu. Ce s-a întâmplat ?
- Crezi în mai multe vieţi ? - Adică în rai ?
În vieţi trecute.
- Ai vorbit cu Henry. - Cu Henry ?
Are o carte de poveşti.
Spune mereu că toţi suntem personaje din poveşti,
de pe alt tărâm, şi că am uitat cine suntem.
Evident, n-are nicio noimă.
Aşa-i. Sigur că n-are.
Graham.
Arzi de febră. Du-te acasă şi odihneşte-te.
Ai să te simţi mult mai bine după un somn bun.
Da... Ai dreptate.
- Scuză-mi deranjul. - N-ai pentru ce.
- Şi mulţumesc. - Cu plăcere.
Când eram copilă, iubeam cel mai mult palatul de vară.
Înconjurat de munţi, mă simţeam în el ca-ntr-un leagăn.
Acolo nu-mi era frică de nimic.
Abia aştept să mă întorc în locurile acelea.
Te-a luat năduşeala ?
Ţine.
Nu.
- Nu eşti un cavaler adevărat, aşa-i ? - De ce spui asta ?
Toţi vasalii tatălui meu, până la unul, mi-au adus condoleanţe.
- Dar tu nu. - Condoleanţele mele.
Şi toţi ştiau cum se poartă o platoşă.
Ea te-a ales să mă duci acolo.
- De ce ? - Cred că ştii de ce.
- Ai să-mi iei viaţa. - Ai simţit bine.
Iar tu ai o platoşă prea grea.
Iată banul cetăţeanului la lucru...
Graham nu e aici.
Credeam că şi-a luat o zi de concediu medical, ca s-o petreacă cu tine.
Deci ştii despre noi. Bine. De asta am venit.
Fiindcă şi eu ştiu despre relaţia voastră.
N-am nicio relaţie cu el.
Deci nu s-a întâmplat nimic între voi, niciodată ?
Dră Swan, uiţi că am ochi pretutindeni.
- Nimic serios. - Evident.
Tu nu poţi simţi nimic, pentru nimeni.
Doar nu degeaba eşti singură.
Cu tot respectul, viaţa mea e problema mea.
Doar până când o afectează pe a mea.
Stai departe de Graham.
Crezi că nu faci nimic, dar îi bagi în cap gânduri
care nu sunt în interesul lui. Îl împingi să se autodistrugă.
Nu te apropia de el.
Bună ziua, domnule şerif. Mama nu e acasă.
De fapt, am venit la tine. Speram că mă poţi ajuta.
- Cu ce să vă ajut ? - E vorba despre cartea ta.
Sunt în ea ?
Deşi te hăituiesc, te opreşti ca să-i scrii cuiva.
- N-o să înţeleg niciodată oamenii. - Nu cunosc aceste păduri.
Eşti un vânător iscusit. Oricum m-ai fi găsit.
Ştiu cum s-ar fi sfârşit, orice aş fi făcut.
Da.
Un singur lucru te rog să faci după ce-mi iei viaţa.
Du-i asta împărătesei.
- N-o să-ţi meargă păcăleala. - Nu e păcăleală. Te rog, du-i scrisoarea.
Spune-i că fiecare cuvânt din ea e adevărat.
Oricând vei avea nevoie de ajutor, suflă în asta.
- Ce-ai spus ? - Fluierul va chema ajutor.
- Vei fi dusă la loc sigur. Acum fugi ! - Nu înţeleg. Nu mă vei ucide ?
Fugi !
- Când au început străfulgerările ? - Imediat după ce am sărutat-o pe Emma.
Ai sărutat-o pe mama mea ?
- Ce ai văzut ? - Un lup.
Am văzut că ţineam în mână un cuţit.
- Eram cu Mary Margaret. - Voiai să-i faci rău ?
- Da. De unde ştii ? - Fiindcă Mary Margaret...
...e Albă-ca-Zăpada, deci tu eşti vânătorul.
Chiar crezi că aş putea fi altcineva ?
Se potriveşte. Ai fost crescut de lupi.
De asta vezi mereu un lup. E prietenul şi călăuzitorul tău.
Încearcă să te ajute.
Iar eu îmi amintesc asta fiindcă am sărutat-o pe mama ta ?
- Cum e posibil ? - Între voi e o legătură specială.
Îţi datorează viaţa.
De ce ?
Albă-ca-Zăpada e mama ei, iar tu i-ai cruţat viaţa.
Dacă n-o făceai, mama mea nu s-ar fi născut.
Ce s-a întâmplat după ce am cruţat-o ?
Împărăteasa ţi-a luat inima.
Ţi-a smuls-o din piept. Aşa îi stă în obicei.
A vrut să nu mai poţi simţi nimic, niciodată.
Dă-mi cartea !
Ce-i aia ? Am văzut şi semnul acela. Lupul urla la el.
Acolo era tainiţa ei, unde îţi pusese inima.
Lupul vrea s-o găsesc.
Îţi mulţumesc, Henry.
Am auzit că ai o zi grea.
- Cine zice asta ? - Toată lumea.
- Du-te acasă şi odihneşte-te. - Mă simt bine.
Nu te simţi bine. Ai venit după ajutor la un copil de zece ani.
- El e singurul care are noimă. - Ce se petrece ?
Ce se petrece cu adevărat ?
E vorba despre inima mea, Emma. Trebuie s-o găsesc.
Bine... Cum ai să faci asta ?
- Trebuie să mă iau după lup. - Poftim ? Care lup ?
Cel din vis. El mă va ajuta să-mi găsesc inima.
Îmi pare rău. Eu credeam că vorbim în metafore.
- Chiar crezi că n-ai inimă ? - E singura explicaţie.
Probabil că de asta nu simt nimic.
Ascultă-mă, Graham. Ai inimă.
Îţi pot dovedi.
Vezi ? Bate.
Există.
Simte-o. Aceea e inima ta.
- Nu. E blestemul. - Doar nu crezi ce spui !
Ce-i ?
Fii prudent, Graham !
Suntem prieteni. N-o să ne facă niciun rău.
- Ce e ? - Inima mea.
E acolo, înăuntru.
- Trebuie să mă uit înăuntru ! - Nu ! Opreşte-te !
- Trebuie să intru acolo ! - Fii serios, Graham !
Tu chiar crezi că inima ta e acolo ?
Bine. Hai să vedem.
Deschide-te !
Aşteaptă aici.
- Văd că sunteţi încă în doliu. - Vremea doliului a trecut.
Port negru fiindcă-mi stă bine.
Acum spune-mi.
Albă-ca-Zăpada e moartă ?
Inima fetei, aşa cum aţi cerut.
Mai întâi trebuie să fac ceva.
Ce-i asta ?
Fata a vrut să v-o dau.
Citeşte-mi-o.
"Dragă mamă vitregă."
"Când vei citi aceste rânduri, voi fi moartă."
"Ştiu că din cauza mea nu vei avea parte de dragoste în viaţă."
"De aceea, e drept ca nici eu să n-am această bucurie."
"Pentru binele împărăţiei, nădăjduiesc că moartea mea"
"îţi va potoli setea de răzbunare şi vei fi pentru supuşii tatălui meu"
"cârmuitoarea pe care aceştia o merită, îndurătoare şi blândă."
"Tu o vezi ca pe o răzbunare,"
"dar eu o socotesc mai degrabă o jertfă pentru binele tuturor."
"De aceea, îmi primesc cu bucurie sfârşitul."
"Fie ca aceste ultime cuvinte ale mele să-ţi rămână în inimă."
"Îmi pare rău şi te iert."
Nu-mi spune că te faci şi tu oaie !
I-a pus pe ceilalţi mai presus de ea, dar o urâţi.
Ce v-a făcut ?
I-am împărtăşit o taină, iar ea n-a putut s-o ţină.
Iar indiscreţia ei...
...m-a costat scump.
Iar acum...
...arată-mi inima ei !
Ar trebui să se deschidă !
Asta nu e inima ei !
Nu e o inimă omenească !
Ce ai făcut ?
Trebuie să fie aici, pe undeva.
Trebuie să existe o uşă ascunsă sau un mâner...
- Trebuie să fie ceva... - Graham.
- Nu e nimic aici. - Trebuie să fie ! Dacă nu este...
E bine. Totul va fi bine.
Ce faceţi aici ?
Tu ce faci aici ?
Aduc flori la mormântul tatălui meu, ca în fiecare miercuri.
N-o învinui pe ea. Eu am vrut să caut în mormânt.
Serios ? De ce ? Ce căutai ?
Nimic.
Era vorba de... nimic.
Nu arăţi deloc bine, dragul meu. Te duc acasă.
Nu vreau să plec acasă.
Nu cu tine.
- Dar cu ea ai merge. - E problema voastră.
Nu mă amestecaţi în ea.
Are dreptate. E între noi şi lucrurile trebuie să se schimbe.
Mă întreb de ce aşa, deodată.
Ea n-are nicio legătură. Mi-am dat seama că nu simt nimic, Regina.
Acum ştiu că nu eu sunt de vină, ci tu.
- Mă părăseşti pentru ea. - Te părăsesc pentru mine.
- Graham, nu gândeşti limpede. - Ba da, pentru prima oară.
Prefer să n-am nimic decât să mă mulţumesc cu mai puţin.
Nimic e mai bine decât ce avem noi.
Vreau să simt ceva şi trebuie să-mi dau şansa asta.
- Graham... - Îmi pare rău.
S-a terminat.
Nu ştiu ce ţi-am făcut ca să merit asta, dră Swan.
Îmi iei tot ce am drag !
- Ţi-am zis, nu e ea de vină. - Totul a început de când a venit ea !
Te-ai gândit vreodată că poate problema nu sunt eu, ci tu ?
- Poftim ? - Henry a venit după mine.
Graham m-a sărutat.
Amândoi erau nefericiţi.
Poate că, doamnă primar,
ar trebui să te priveşti bine în oglindă şi să te întrebi de ce e aşa.
De ce fug toţi de tine ?
Regina !
Opriţi-vă !
Nu merită.
Graham.
Îmi pare rău.
Nu ştiu ce m-a apucat, cum de mi-am pierdut minţile.
Nu-i nimic. Erai obosit, aveai febră
şi erai rănit în suflet.
Nu ştiu cum de m-am încurcat cu ea.
Fiindcă era o relaţie fără complicaţii şi sigură.
Când te simţi îngrozitor, cel mai uşor e să alegi o calea de a nu simţi nimic.
A durut !
Credeai c-ai să mă păcăleşti aducându-mi o inimă de cerb ?!
- Nu pleci nicăieri ! - Ea nu merită să moară.
Nu tu hotărăşti asta.
Am vrut o inimă şi voi avea una.
Ce ai să faci cu mine ?
De-acum eşti al meu.
Eşti căţeluşul meu.
Şi asta ţi-e cuşca.
De acum înainte, ai să faci tot ce-ţi spun,
iar dacă vreodată n-ai să mă asculţi, de-ai să încerci să fugi,
e de ajuns doar să strâng.
Gărzi !
Viaţa ta e de acum în mâinile mele,
pentru totdeauna !
Duceţi-l în iatacul meu.
- E mai bine ? - Da.
Ce-i ?
Graham ?
Te simţi rău ?
Îmi amintesc.
Graham ?
Îmi amintesc.
Ce-ţi aminteşti ?
Îţi mulţumesc.
Graham !
Graham ?
Graham !
Graham ! Trezeşte-te, Graham !
Graham !
Sincronizare 720p.WEB-DL: CristianoR