600 de orteze lombare. Gina, ai reuşit din nou!
Şi asta doar pe Coasta de Est. Când Michael Holt inventează ceva nou,
- toată lumea vrea să-l aibă. - Spui asta tuturor neurochirurgilor.
Doar aceluia care-mi asigură ţinutele Armani.
- Pleci înapoi la Washington în seara asta? - Mă întorc peste două luni.
- Ai timp să luăm cina împreună? - Am făcut deja rezervarea la Per Se.
- Trec să te iau pe la 20:00? - Ne vedem atunci.
Să-ţi anulez prânzul? Nu vreau să-ţi strici pofta de mâncare deseară.
- N-ar fi posibil. - Uite, asta ar fi.
Te-au sunat de trei ori de la clinică. Au zis că ai întârziat.
- Spune-le că am plecat. - Stai aşa, Romeo.
Mai ai o ultimă consultaţie în sala 2.
- Rachel Lewis. - O pacientă nouă?
Ai tratat-o pe mama ei, Eileen, de hernie de disc acum trei ani.
Ţi-a trimis bilete la meciul Yankee în semn de mulţumire.
Da, locuri în primul rând, în spatele primei baze.
- Am prins şi o minge. - Sigur...
- Ce-a păţit fiica ei? - A leşinat când lua masa
cu domnişoarele de onoare.
- A fost îngrozitor. - Mamă, n-a fost mare lucru.
- Mă mărit duminică. - Respiră adânc.
- E cam paranoică. - Rachel încearcă să bagatelizeze totul,
dar când s-a ridicat să ţină un toast, s-a prăbuşit la pământ.
- Am ameţit puţin, asta-i tot. - Şi a durut-o capul trei zile în şir.
- Dar azi mi-a trecut, sunt bine. - Unde era localizată durerea de cap?
Peste tot. Parcă aveam capul strâns într-o menghină.
- Vedeai dublu, ţi-era greaţă? - Nu.
- Slăbiciune în membre, dezorientare? - Nimic.
- Vezi, mamă, nu-i o tumoare pe creier. - Ar fi multe boli cu simptomele astea,
începând cu stresul produs de nuntă.
- Totuşi, îi faceţi nişte analize, nu? - Îi facem un RMN,
nişte analize de laborator, dar încearcă să te linişteşti.
Nunta ar trebui să fie ceva distractiv. A mea aşa a fost.
Tavo, dă-i doamnei Pence una din trusele noastre diabetice
şi nişte seringi în plus, până ajunge la farmacie.
Imediat.
Unde-i Holt? Avem peste 12 pacienţi în sala de aşteptare.
Autumn, ştii ceva de dr. Holt?
- L-am sunat de trei ori. - Mai încearcă o dată.
- Poftim. - Mersi.
- Asta da, vânătaie. - De ce nu aveţi acadele?
Stafidele sunt naşpa.
Bine.
- Pot să te ajut? - Bună, predau la clasa I în apropiere
şi mă gândeam dacă mă poate examina cineva cât mai repede.
- Ce problemă ai? - Nu ştiu.
- Mă simt ca dracu. - Ai noroc, toţi ne simţim la fel aici.
Completează asta şi revin cât pot de repede.
RMN-ul e-n regulă, analizele la fel, EKG e normal.
Atunci de ce-a leşinat? Şi ce-i cu durerile de cap?
Probabil a leşinat fiindcă n-a mâncat suficient.
Iar durerea de cap e datorată tensiunii. O să-ţi dau o reţetă
pentru naproxen, să-l iei până termini luna de miere.
Acum, pleacă şi mărită-te.
- Mamă? - Eileen, te simţi bine?
Sunt bine. Cred că mi-era mai greu decât aş fi zis.
Să-l văd pe tatăl tău ducându-te la altar...
- Rita, trimite-mi o asistentă! - Nu pot să respir!
- Ce-a păţit? - Pulsul e neregulat şi e tahicardică.
- Ce-ţi trebuie? - Adu-mi o targă! Ia o pernă!
Rezistă, Eileen.
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Episodul 9 "In Case of Abnormal Rhythm"
Traducerea & adaptarea: Andrada2003
Sincronizare WEB-DL: Poluxwww titrari ro
- A fost un atac de cord? - Nu.
Frecvenţa bătăilor inimii e de 180. Se numeşte fibrilaţie atrială.
- Ce naiba e aia? - Când inima îţi bate neregulat.
Impulsurile electrice din vârful inimii nu sunt sincronizate cu cele de jos.
- Pare să fie grav. - Poate fi.
Trebuie să te internăm imediat şi să-ţi administrăm anticoagulante.
Nu pot să merg la spital. Azi avem probă la rochia de mireasă.
Trebuie să-ţi facem o ecocardiogramă, să fim siguri că nu-i o problemă cardiacă
- ce cauzează aritmia. - Deci putea s-o fi avut
- de mult, fără să ştie? - E posibil.
Fibrilaţia atrială apare odată cu înaintarea în vârstă.
- Ce o produce? - Boli de inimă, stres, chiar şi alcoolul.
Măcar ştim că nu-i alcoolul. Mama nu mai bea nimic de 15 ani.
Aşa-i, mama?
Eileen?
- Ai băut ceva azi? - Cred că am luat nişte înghiţituri
de cocteil, la masă.
- Ce-ai făcut?! - Mi-au dat din greşeală un pahar.
- Nu-i mare lucru. - Ai mai băut şi altceva în ultimul timp?
Mamă, te rog spune-i că nu.
Am început de vreo două săptămâni.
Iniţial, un pahar de vin înainte de culcare...
... apoi tot mai rău.
Asta ar putea determina fibrilaţia atrială. Dacă bei după atâţia ani de abstinenţă
- poţi face un atac. - Cum ai putut?!
Stăteai pe bancă în Central Park când aveam 13 ani
şi mi-ai promis că nu mai pui în gură picătură de alcool!
Îmi pare rău, iubito...
- Vrei, te rog, să-mi scoţi astea? - Eileen, nu eşti în stare să...
Te rog! Am dat-o-n bară. Vreau să vorbesc cu fiica mea.
Dacă pleci în clipa asta, ai putea să mori.
Sincer, mă simt mult mai bine.
Nu mai simt trepidaţii în piept. Poţi să verifici.
- Deci? - Da, bătăile inimii sunt regulate.
Fibrilaţia atrială însă apare şi dispare. E risc de atac de cord sau atac cerebral.
Trebuie să te internăm şi să-ţi administrăm heparină, să-ţi subţiem sângele.
Vreau să plec. Şi nu mă poţi opri.
Ai dreptate, Eileen. Nu te pot ţine aici cu forţa.
Dacă tu vrei să faci prostia asta, nu te pot împiedica.
Nu-mi poţi da altceva, te rog?
Vreau să-mi văd fata în rochie de mireasă.
Ţi-aş putea da o doză de enoxaparină. Nu sunt foarte încântat de ea,
fiindcă nu acţionează aşa rapid ca heparina, dar dacă insişti să pleci,
- atât pot face. - Chiar insist.
Imediat după ce discuţi cu Rachel, te duci direct la dr. Eastman.
E cardiolog la spital, lângă mine. L-am sunat şi te aşteaptă.
- Pe cuvântul meu. Mulţumesc, dr. Holt. - Cu plăcere.
Ai un şef minunat!
Să ghicesc, cineva pleacă împotriva sfaturilor medicului.
De azi înainte, toţi membrii familiilor rămân la recepţie.
Scuză-mă că te-am lăsat să aştepţi. Stăm cam rău cu personalul azi.
Unul din doctori e în Philadelphia cu formaţia lui,
iar celălalt... mai bine să nu încep.
- Ce-i cu el? - În afara unui orgoliu cât statul Wyoming?
A întârziat deja o oră şi jumătate. În fine, ce probleme ai?
- Nu arăţi prea bine. - Mă doare gâtul şi am febră.
Am crezut că am făcut o alergie, dar directorul m-a trimis aici.
Pari a avea puţină febră. Altceva?
Nu. Sigur am luat ceva de la copiii mei.
La şcoală la noi e ca-ntr-o cutie Petri.
Probabil ai o faringită virală. O să-ţi fac un test rapid să fiu sigură.
- Cat o să dureze? - Câteva minute.
Deschide gura şi spune "aaa".
Gata.
- Astea sunt pentru elevii tăi? - Da, avem mâine Festivalul Toamnei.
- Faceţi şcoală şi sâmbăta? - Mâine e marţi.
- Nu, mâine e sâmbătă. Azi e vineri. - Ai dreptate...
- Ce-o fi fost în capul meu? - Mă duc să fac testul ăsta
şi mă întorc imediat.
Ai putea să-l suni pe Hank, iubitul meu?
Am încercat să dau de el toată dimineaţa, dar nu-i la serviciu.
- Poate că telefonul meu e de vină. - Sigur, scrie-mi numărul lui.
Ciudat... Nu-mi amintesc numărul.
Ia uite-l şi pe dr. Punctualitate.
- Şi eu mă bucur să te văd, rază-de-soare. - Stai aşa!
Dr. Sykora a zis că toţi angajaţii ei trebuie să se ponteze.
- Angajaţii ei? - Vrea să ştie câte ore lucrează fiecare.
Serios?
Acum haideţi să respirăm cu toţii pentru iertare.
Respiraţi adânc.
Când expirăm, ne concentrăm pe respiraţie
şi trimitem dragostea noastră nouă înşine şi cuiva la care ţinem mult.
Frate Mike. Vino, alătură-te nouă.
- Sigur ai şi tu de iertat câte ceva. - Sigur glumeşti.
Dr. Holt, e suficient de târziu? Chiar dacă nu lucrezi decât 10 ore pe săptămână.
Am avut o pacientă cu fibrilaţie atrială.
Ce-i cu şedinţa aia de spiritism ţinută de Anton?
- Eu l-am adus ca tâmplar. - E noul nostru program de meditaţie.
Vom mai oferi şi cursuri de nutriţie şi de yoga.
Şi ceva lipitori? Am auzit eu că revin în actualitate.
- Ai ceva împotriva stării de bine? - Eu fac medicină alopată.
Înseamnă că ai citit despre studiul randomizat
privind efectele Tai Chi asupra fibro mialgiilor
din "Jurnalul Medical din New England".
Studiul ăla n-a fost făcut în dublu-orb.
O grămadă de alte chestii pot fi implicate.
Dacă nu înţelegem noi un mecanism, nu înseamnă că el nu există.
- Sau e prea mare doza de incertitudine? - Asistenta socială zicea să mă pontez.
- Ai vreun pacient pentru mine, şefa? - Am o doamnă cu gripă,
un copil cu un ochi învineţit, dar aş vrea să te uiţi întâi la profesoară.
Julia. O doare gâtul, are temperatură 38.
- Exsudatul faringian e negativ. - E faringită virală. Ce mare lucru?!
- E confuză. - Aţi vorbit cu iubitul meu?
Asistenta socială încearcă să-l găsească. Julia, el e dr. Holt.
- Aş vrea să te examineze. - Dr. Wyoming.
- Pardon? - Lasă...
Bună.
- Te deranjează lumina? - Da. Mă doare.
- Uită-te la tavan. - Nu pot.
- În regulă. - Mă scuzaţi.
Am sunat la biroul iubitului tău, dar e plecat la alpinism şi e liber azi.
Aşa-i, voia să meargă în Catskills. Sau la Bear Mountain.
Nu-s sigură.
Confuzie, febră, fotofobie, gât înţepenit. Meningită.
- Sau encefalită. - Oricum, îi trebuie o puncţie lombară.
O rog pe Rita să trimită pe cineva s-o facă şi să ducă proba la laboratorul nostru.
Autumn, trebuie să declanşăm carantina, dacă e meningită.
Sun la ea la şcoală şi le spun că poate au fost şi ei expuşi.
- Mai trebuie anunţat cineva? - Departamentul de sănătate.
Ne trebuie antibiotice profilactice pentru cei care au intrat în contact cu ea.
Trebuie s-o scoatem de acolo!
- Cum e în clasa a doua? - Super!
- Julia, n-ai voie aici. - Nu ne deranjează domnişoara G.
I-a fost profesoară fiului meu anul trecut.
- De ce am venit aici? - Haide, Julia.
- Ce se întâmplă cu mine? - Hai să ne întoarcem în salon.
Îl vreau pe iubitul meu. Vreau să-l sun pe Hank.
Nu-mi amintesc de ce sunt aici.
Până nu ştim ce boală are Julia, nu mai intră şi nu mai iese nimeni.
Mă scuzaţi! Toată lumea, atenţie!
Îmi pare rău. Ştiu că aşteptaţi aici de câteva ore, dar nu puteţi pleca
până nu primim rezultatul testului de meningită.
- Ce naşpa! - Respiră adânc, amice. Calm.
Vino aici.
Am sunat la Parcul Catskill, Bear Mountain, Parcul Adirondack, toţi au zis
- că n-au cum să dea de iubitul Juliei. - Sună la poliţia statală.
Spune-le că a fost probabil expus la meningită
şi trebuie să-l găsim până nu-i infectează şi pe alţii.
- Cum se simte Julia? - Încă e confuză, nicio schimbare.
- Nu-şi aminteşte unde face alpinism Hank? - În Connecticut, Massachusetts.
- New Hampshire, Pennsylvania sau Maine. - Uşor de găsit...
- E Rita. Ceva veşti? - Veşti bune. Lichidul spinal al Juliei
e negativ la meningită sau encefalită.
Zău? Citeşte-mi rezultatul.
Două leucocite, patru hematii, coloraţie Gram negativă.
- Ai citit ambele pagini? - După 6 ani de lucru cu tine şi 20 ca soră
- cred că ştiu să citesc nişte analize. - Bine.
Mă scuzaţi. Sunt Rachel Lewis.
- Am fost mai devreme aici cu mama, Eileen. - Da, s-a dus să te caute.
M-a găsit. A venit la proba rochiei de mireasă şi ne-am certat rău.
I-am spus o groază de lucruri urâte şi acum nu-mi răspunde la telefon.
- Spunea cumva unde se mai duce de aici? - A promis că se duce la dr. Eastman.
- Cardiologul de lângă noi. - Mulţumesc.
Reveniţi la meditaţie săptămâna viitoare.
La revedere, doamna Lopez. Pa, drăguţă. Cu plăcere.
Vă mulţumesc tuturor. Îmi cer scuze.
Mulţumesc pentru răbdare. Weekend plăcut.
Mulţumesc.
Deci, am exclus meningita infecţioasă şi encefalita.
- Ce altceva poate cauza starea Juliei? - Ar trebui să medităm alături de Anton.
Nu renunţa încă la neurologie pentru asta.
- L-aţi găsit pe Hank? - Încă nu.
Mai e cineva pe care l-am putea suna? Un prieten, o rudă?
- Nu, e doar Hank. - De ce te scarpini acolo?
Nu ştiu.
Pot să mă uit?
Înţepăturile astea par infectate. De când le ai?
De ceva vreme. M-au muşcat nişte gângănii.
Julia, ai fost vreodată cu Hank cu cortul?
O singură dată. Acum câteva săptămâni.
Poate acum o lună... Nu mai ştiu sigur.
- Aţi dormit în cort? - Nu, sub cerul liber.
Am văzut o ploaie de meteoriţi. A fost foarte frumos.
- Dar erau multe gângănii. - Pun pariu că aşa a fost.
Revenim imediat.
Gângăniile o puteau infecta cu o grămadă de boli.
- Ar trebui s-o testăm pentru boala Lyme. - Şi pentru virusul West Nile.
S-a scărpinat atât de rău, că nu ne mai putem da seama ce-a muşcat-o.
- Ar putea fi muşcătură de animal. - Ştiu la ce te gândeşti.
- Alo? - Sună, te rog, la asistenta mea.
Spune-i să facă alte analize ale lichidului spinal al Juliei.
Pentru boala Lyme, virusul West Nile şi să încerce şi pentru turbare.
- Turbare? - Au dormit în afara cortului.
- Putea s-o fi muşcat un liliac. - Dacă are rabie şi are şi simptome...
- Atunci va muri. - Sun-o pe Rita.
Nu-i nevoie să-mi spui la ce să mă gândesc.
În Alaska, puştiul ăla care locuia deasupra atelierului lui Jiggy.
- Muşcat de un câine turbat. - Ştiu.
N-ai putut face nimic pentru el şi asta te-a dărâmat.
Încă n-am de gând să-i planific înmormântarea.
Dacă se va ajunge acolo, te rog, Michael, n-o lăsa să moară singură.
Când m-a lovit pe mine maşina şi şoferul a fugit, băieţii cu mingea
pe care o urmăream eu erau prea speriaţi să se apropie.
Aşa că am zăcut acolo singură şi am murit.
Nu doresc nimănui asta.
Încercăm să-i găsim iubitul, bine?
Nu se poate să ai deja rezultatul, Rita. Abia te-a sunat Kate.
E vorba de Eileen Lewis. S-a certat din nou cu fiica ei,
apoi Eileen s-a dus la Alcoolicii Anonimi şi a paralizat pe partea dreaptă.
- A adus-o cineva de la întâlnirea aia. - Are un cheag de sânge în creier.
Enoxaparina nu şi-a făcut efectul suficient de rapid.
Vrei un RMN?
Da, pregăteşte-o de operaţie şi sună-l pe Lantz. Vin imediat.
Eu trebuie să...
- Unde pleci? - Am o urgenţă la clinica mea.
- În clipa de faţă, asta e clinica ta. - Nu pot face nimic pentru Julia
până nu ştim ce boală are. Te sun imediat după ce aflu rezultatul analizelor.
- Unde-i cheagul? - În artera cerebrală medie.
Am auzit că i-ai dat enoxaparină. Atunci nu mai putem folosi TPA.
- Ar avea hemoragie masivă. - Unde-i fiica mea?
- Rachel e pe drum. A sunat-o Rita. - Vreau s-o văd.
- Trebuie să intri în operaţie imediat. - Stai. Am stricat totul.
- Vreau doar să-i spun că-mi pare rău. - N-ai timp, Eileen.
Ori îţi scot cheagul, ori mori. Băgaţi-o în sală.
- Cum e frecvenţa cardiacă, Victor? - Bună, dar tot are fibrilaţie atrială.
Mă apropii de ocluzie.
După ce introduc cateterul, îi voi sparge cheagul ca să-l scot
şi va dansa la nunta fiicei sale.
- Unde-i mama? - În sala de operaţie.
- A avut un accident vascular. - Doamne! Doamne!
Dr. Holt îi scoate cheagul. A mai făcut sute de astfel de operaţii.
Stai jos şi încearcă să te linişteşti.
Hai, Eileen, lasă-mă să intru.
- L-ai găsit pe ticălosul ăla mic? - Da.
Îl văd.
Şi acum chestia cea mai importantă. Pregătiţi-vă pentru penumbra ischemică.
Îmi iubesc meseria.
- N-ar fi trebuit să fie deja gata? - Operaţia asta durează mai mult.
Când va termina, dr. Holt ne va anunţa.
Vrei ciocolată?
E un prieten de nădejde în astfel de situaţii.
Mersi.
Împing firul prin artera cerebrală medie.
Bun, am ajuns la cheag.
Începe aspirarea.
Pornesc separatorul de penumbră. Voi sparge cheagul în bucăţele.
Apoi le voi extrage.
Cred că am reuşit.
Îi mai dăm o doză de substanţă de contrast. Să vedem cât sunt de bun.
- Circuitul sangvin e refăcut. - Ăsta-i un lucru minunat.
Încep s-o trezesc.
- Spune-mi ce se-ntâmplă, Victor. - Îi scad şi tensiunea şi pulsul.
Ai spart artera?
Nu. Mai vreau substanţa de contrast! Mai e ceva în creier.
- Cred că mai are un cheag. - Dă-mi înapoi cateterul.
Haide!
Ai ajuns la al doilea cheag?
Nu, abia vizualizez circulaţia posterioară.
Tensiunea scade întruna. O trec pe perfuzii să i-o măresc.
Uite-l. Al doilea cheag e în artera bazilară.
Face infarct cerebral. De-aia îi scade tensiunea.
Am dat de dracu.
- Nu, dacă-l scot şi pe asta. - Grăbeşte-te.
Circulaţia e dereglată. Bagă norepinefrina.
Ştiu că e greu să aştepţi.
Ştii ce-am făcut când a venit mama la proba rochiei de mireasă?
I-am spus să nu vină deseară la cină,
fiindcă o beţivă nu merită să-i cunoască pe părinţii logodnicului meu.
Ce fel de fiică spune aşa ceva?
Una care a avut prea multe pe cap într-o zi nepotrivită.
Acum e singură acolo.
Poate fi ultimul lucru pe care să i-l fi spus.
Când s-a operat mama ta de hernie de disc, acum câţiva ani,
am ajuns s-o cunosc destul de bine.
Ştii despre cine vorbea mereu? Despre tine.
Am aflat că lucrai în vacanţă ca funcţionară,
că ai găsit greu slujba,
că învăţai foarte bine la Facultatea de Drept...
... şi că ţinea tare mult la prietenul tău.
Logodnicul meu, Brad.
Mi-a povestit cât era de mândră că n-ai făcut aceleaşi greşeli în viaţă
pe care le-a făcut ea.
Că nu-şi asumă meritul pentru cât de bine ai ajuns,
dar că uneori, când nu erai tu atentă,
se uita la tine şi...
i se tăia respiraţia.
Tensiunea e 63 cu 40 şi scade în continuare.
- Din nouă, penumbra ischemică. - Devine bradicardică.
- Îi cedează inima. - Mă apropii.
- I-am pierdut pulsul. - Începe compresiunea toracică!
Dă-i o fiolă de epinefrină.
Tot n-are puls.
- Dă-i atropină! - Haide, ticălosule!
- Tot fără ritm sinusal. - Am ajuns, dar nu pot prinde cheagul.
- Haide, haide! - Tot nu-i bate inima!
40 unităţi de vasopresină.
L-am prins! Scot cheagul...
Circuitul sangvin în creier e restabilit.
- A revenit pulsul. Slab, dar e prezent. - Daţi-i heparină şi titraţi norepinefrina.
Bravo!
- Dr. Holt! - Rachel, mama ta e bine.
Ce-i? Du-o pe Rachel în salonul mamei ei.
Mamă...
- Michael... - Se va face bine.
- Eileen da, dar Julia... - E turbare?
Îmi pare rău, Michael.
- S-o sun pe dr. Sykora s-o anunţ? - Spune-i că sunt în drum spre ea.
Asta se poartă acum la Per Se, ori sărim peste cina din seara asta?
Nu pot în seara asta, Gina.
Data viitoare, îţi promit, de îndată ce vii.
Dar...
- Julia are rabie? - I-a ieşit pozitiv testul.
- Îi putem trata simptomele, dar... - N-o să scape.
- Poate mai are doar câteva ore de trăit. - Scuze, cred că iubita mea e aici.
- M-a sunat cineva. - Tu eşti Hank.
- Eu sunt dr. Sykora, el e dr. Holt. - Bună. Unde-i?
Te conduc eu. E aici. Vii?
Imediat. Să dau un telefon.
Hank...
Jules, iubito, eşti bine?
- Nu ştiam unde eşti. - Ştiu.
Eram gata să escaladăm Bear Mountain, dar aveam o presimţire rea.
Când am prins semnal la mobil, aveam deja 15 mesaje.
- Mulţumesc că l-aţi găsit. - Iubito, uită-te la tine...
- N-ai voie s-o săruţi. - De ce, ce s-a întâmplat?
Unul din mesaje zicea ceva de meningită. Asta are?
Aşa am crezut la început, dar...
Dar ce?
Din păcate, Julia e pozitivă la testul virusului rabic.
- Turbare? Cum aşa? - Credem că a muşcat-o un liliac
- luna trecută, când aţi fost cu cortul. - Liliac?! Glumiţi?
Nu ştiu câte ştii tu despre turbare, dar...
- Trebuie să ia nişte injecţii în burtă? - Doar dacă se suspectează expunerea
înainte ca pacientul să devină simptomatic. Oricum, îi dăm injecţii profilactice.
- Ce va fi cu Julia? - Dacă pacientul devine simptomatic,
şansele de supravieţuire sunt extrem de mici.
Adică o să mor?
Îmi pare rău, Julia.
Nu se poate aşa ceva!
Nu o puteţi trata cumva? Se tratează SIDA, cancerul!
- Putem să n-o lăsăm să sufere. - Trebuie să puteţi face mai mult!
- Nu-i vina ei, Hank. - Nu, iubito, e vina mea.
Eu te-am convins să mergem cu cortul. Tu nu voiai, ai făcut-o pentru mine.
- Mi-e frică, Hank. Nu vreau să mor... - Iubita mea...
Dr. Sykora, putem vorbi ceva?
Am vorbit cu un virusolog care zice
că există un medicament experimental pentru tratamentul rabiei.
A fost folosit prima oară pe o fetiţă de 15 ani, simptomatică, şi a supravieţuit.
- A mai dat rezultate bune de încă 5 ori. - Şi de câte ori a eşuat?
Dacă ai tu altă variantă, te ascult.
- Trebuie să ştiţi că e experimental. - Nu există garanţii.
- Atunci renunţăm. - Hank, n-avem de ales.
- Ce trebuie să faceţi? - Îţi vom induce coma să protejăm creierul
şi lăsam rabia să-şi urmeze cursul normal.
Julia, trebuie să te hotărăşti acum.
Victor, sunt Michael. Vin cu o pacientă cu rabie.
Da, turbare.
Trebuie să-i inducem coma cât mai rapid. Îţi explic eu când ajungem.
- Ambulanţa e pe drum. - Bine.
Julia, eşti alergică la vreun medicament? Ai avut probleme anterioare la anestezie?
- Nu. - Ai ceva rude apropiate?
Poate cineva să ia decizii medicale dacă tu nu vei fi în stare?
De obicei, e vorba de un membru al familiei sau de soţ.
Nu-l am decât pe Hank. Dar nu suntem căsătoriţi.
Hai să ne căsătorim, Jules!
- Hank... - Am ştiut că tu eşti aleasa
din prima clipă când te-am văzut. Stăteai în staţie cu rucsăcelul.
- Dar sunt bolnavă. - Nu-mi pasă!
Te iubesc.
- Te rog, Julia, vrei să te măriţi cu mine? - Da.
Dar ridică-te. Mă simt prost.
Era bine s-o fi făcut oficial, la Primărie, dar trebuie să plecăm.
- Da. - Haide.
- Vă pot ajuta eu. - Nu acum, Anton.
- Mă refeream să-i căsătoresc. - Ai tras cu urechea?
Pereţii sunt subţiri ca hârtia. Dacă vrei să ştii, sunt preot cu acte.
- Sigur că da... - Mi-am luat licenţa pe internet.
Mi-am mai căsătorit nişte prieteni. Sunt omul potrivit.
- N-avem timp. - Îi căsătoresc pe drum.
Durează maxim trei minute. N-o lăsa să facă faţă singură, Michael.
Bine, urcă.
- Serios? - Urcă odată!
Doctore, n-are voie nimeni în spate în afara ta şi a fetei.
- Nici hipiotul, nici iubitul ei. - Nu-i iubitul ei, ci soţul ei.
Mă rog, peste trei minute va fi. Să mergem!
Stai, stai! Ia asta!
- Anton, dă-i drumul. - Sunteţi pregătiţi?
Julia...
În seara asta mergem către un loc al eternităţii.
E noaptea nunţii.
O comuniune fără sfârşit între cei ce se iubesc.
Ne vom şopti blând unul altuia secrete.
Iar fiul Universului va respira pentru prima oară.
Fără dragoste, preţuirea-i o povară.
Dansul e o sarcină grea. Muzica, mai degrabă zgomot.
Hank, o iei de soţie pe Julia,
de acum înainte, s-o păstrezi şi să fie a ta,
la bine şi la rău, în bogăţie şi în sărăcie,
s-o iubeşti şi s-o preţuieşti până la sfârşitul vieţii?
- Da. - Julia, îl iei de soţ pe Hank,
de acum înainte, la bine şi la rău,
în bogăţie şi în sărăcie, să-l iubeşti şi să-l preţuieşti
până la sfârşitul vieţii?
- Da. - Prin autoritatea investită în mine
de către statul New York, vă declar... soţ şi soţie.
- Poţi s-o săruţi, prietene. - Pe obraz.
- Fă-mi loc. - Ce faci?
Îi dau dopamină să-i cresc tensiunea.
- Cât mai avem? - Cinci minute.
Nu mai are puls. Am nevoie de ajutor aici!
- Rămâi cu noi, Jules! - Intubeaz-o!
- Hai, iubito... - O fiolă de epinefrină.
Dacă tot eşti aici, ventileaz-o.
Jules...
- Are ritm sinusal. - Fir-ar, intră-n fibrilaţie ventriculară.
La o parte!
Te iubesc, Jules, draga mea. Te rog, nu mă părăsi!
- Te iubesc! - Nu mai are puls.
Ventileaz-o.
Încă o fiolă de epinefrină.
Haide...
Iubito! Iubito!
Ora decesului, 21:12.
Adio, Julia, frumoasa mea soţie.
Lăsaţi-l puţin singur cu soţia lui.
- Michael. - Bine ai revenit.
N-ar fi trebuit să plec. Unde-i Rachel?
Afară, îşi ia o cafea.
O să-i spună Rita că te-ai trezit.
Am avut o senzaţie extrem de ciudată acolo.
De parcă mi-aş fi părăsit corpul.
Am văzut o lumină strălucitoare şi un tunel.
Apoi am auzit însă vocea lui Rachel strigându-mă înapoi.
Şi m-am trezit în salonul de reanimare.
Timp de aproape un minut, nu ţi-a mai bătut inima.
- Noi numim asta "moarte clinică". - Ştiu cum sună...
Crede-mă, nici eu nu mă prea pricep la chestiile astea cu viaţa după moarte.
Dar senzaţia era foarte reală.
- Există o explicaţie medicală. - Eşti sigur?
Ca pentru toate celelalte fenomene paranormale.
- Dă-i drumul, abia aştept s-o aud. - Anoxia,
adică lipsa irigării cu sânge a creierului, produce halucinaţii.
Mi se aplică şi mie?
Chiar şi traumele fizice extreme pot determina organismul
să intre în starea de somn REM, care amplifică activitatea cerebrală.
- Dar tu nu dormi, Michael. - Fenomenul de tunel poate fi explicat
prin felul în care reacţionează retina la privarea de oxigen.
Sau poate are doar nişte treburi neterminate cu fiica ei.
- Domnule doctor Holt? - Hai să ne bucurăm că eşti aici.
- Mamă? - Rachel!
- Mamă... - Vino aici, iubito!
- Am fost aşa de îngrijorată... - Sunt bine.
Anna?...
Traducerea & adaptarea: Andrada2003
Sincronizare WEB-DL: Poluxwww titrari ro
Comentarii pe www.tvblog.ro