În statul Maine există un oraş...
- Aş dori o cameră. - Bine aţi venit în Storybrooke!
...în care toate personajele de basm sunt prinse între lumi...
Împărăteasa cea rea a trimis aici personaje de poveste?
Niciunul nu-şi mai aminteşte cine e.
...pradă unui blestem cumplit.
Tot ce aveţi drag, tot ce iubiţi cu toţii, vă va fi luat.
Un singur om ştie adevărul şi poate rupe vraja.
Acesta ţi-e destinul! Vei aduce înapoi finalurile fericite!
Şedere plăcută!
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
Cum ţi se pare peisajul, draga mea?
Am văzut şi mai frumoase.
E interminabil! Ţi-am zis că ajungeam mai repede pe drumul trolilor.
Şi prin mai puţine hopuri.
- Mă asculţi? - Sigur că da.
Acum ce mai e?
Nu te-ngrijora! E doar un copac căzut.
Mergem?
Ce e, stăpâne?
Urmele de pe copac... N-a căzut, a fost tăiat!
E o cursă!
Gărzi! Hoţul!
Ajutor!
Stai!
Arată-ţi faţa, laşule!
Eşti... fată!
Femeie!
N-ai cum să te ascunzi de mine!
Oriunde te vei duce, te voi găsi!
Unde rămăseserăm? Spuneai că vrei cincisprezece copii?
Doamne, nu! Am cincisprezece în clasă! Sunt învăţătoare.
Ai să-i cunoşti mâine. Vor veni la spital, cu programul de voluntariat.
- Da. Foarte bun program! - Evident, nu-mi doresc 15 copii.
Adică nu spun că nu vreau copii. Vreau!
Vreau să am copii, să mă căsătoresc, să găsesc dragostea adevărată...
Vreau toate astea! Dar, desigur...
...nu e un subiect de conversaţie potrivit pentru prima întâlnire.
- Ruby! - Da, Mary Margaret.
Nota de plată, te rog.
Bună! Totul e-n ordine?
Te-ai hotărât să rămâi în oraş. De dragul lui Henry.
Da, aşa se pare.
În oraşul ăsta sunt puţine camere libere. De fapt, niciuna.
E normal?
Probabil că blestemul e de vină.
De ce umbli pe afară atât de târziu?
Sunt învăţătoare, nu măicuţă. Am fost la întâlnire.
- Văd că a mers bine. - Ca de obicei.
Măcar a plătit el consumaţia?
Dacă dragostea adevărată s-ar găsi uşor, am avea-o cu toţii.
Dacă e cam înghesuit în maşină, să ştii că am o cameră liberă.
Mulţumesc, dar nu sunt colega ideală.
Nu-mi place ideea. Mă descurc mai bine singură.
Atunci, noapte bună. Mult noroc cu Henry!
Da...
Henry! Ajută-ne la decorat.
Domnul Doe se va face bine, dră Blanchard?
Nu îl cheamă John Doe. Aşa li se spune pacienţilor necunoscuţi.
Dv îl cunoaşteţi?
Nu. Doar îi aduc flori când trec pe aici.
- Ce a păţit? - Nu ştiu.
E aşa de când vin aici ca voluntară.
Are familie sau prieteni?
Nu l-a revendicat nimeni.
Deci n-are pe nimeni?
Aşa e. Trist.
- Sigur nu-l cunoaşteţi? - Sigur! Vino. N-ai voie aici.
L-am găsit pe tatăl tău, prinţul.
- Henry... - E la spital, în comă.
Vezi cicatricea asta? Pacientul are una la fel.
- Mulţi oameni au cicatrice. - În acelaşi loc?
Nu înţelegi ce înseamnă asta?
Blestemul îi ţine departe unul de altul. De aceea el e în comă.
Sunt despărţiţi.
Trebuie să-i spunem drei Blanchard că i-am găsit prinţul.
Nu ajuţi pe nimeni spunându-i că sufletul său pereche e în comă.
E destul de trist să n-aibă parte de finalul fericit,
dar să-i dai speranţe deşarte e şi mai rău.
Dar dacă am dreptate? Noi ştim cine sunt. Trebuie să afle şi ei.
- Şi cum ai să realizezi asta? - Făcându-l să-şi reamintească.
Trebuie să o punem să-i citească povestea.
Poate că el îşi va aminti cine e.
- Bine. - Bine?
Da. O facem, dar în felul meu. Vorbesc eu cu ea.
Vrei să-i citesc poveşti unui pacient comatos?
Henry crede că asta îl va ajuta să-şi reamintească cine a fost.
- Şi cine a fost? - Prinţul.
Iar dacă eu am fost Albă-ca-Zăpada, atunci eu şi el...
Puştiul are o imaginaţie bogată. Tocmai asta e.
Dacă nu-l pot convinge cu vorba, trebuie să-i arătăm.
Hai să-i intrăm în joc şi poate...
...va vedea că zânele există doar în poveşti,
că în realitate nu există dragoste la prima vedere sau magia primului sărut.
Cam aşa ceva.
Recunosc că e un plan genial.
Îi vom arăta adevărul fără să-i rănim sufletul.
I-am spus că ne întâlnim cu toţii mâine la micul dejun, la "Bunica",
unde tu vei da raportul.
Atunci trebuie să mă pregătesc pentru întâlnire.
Se pare că de data asta voi vorbi doar eu.
Ştiu că e ciudat, dar fac asta pentru un prieten.
Te rog, suportă-mă.
"În vreme ce prinţul îl urmărea pe hoţ călare prin pădurea plină de primejdii,"
"logodnica lui stătea cu braţele încrucişate, îmbufnată,"
"întrebându-se cât mai are de aşteptat până-şi vor continua drumul."
"Hoţul sări peste un copac căzut..."
"...inimile lor n-aveau nevoie de cuvinte."
"Aici, sub podul trolilor, se născu dragostea lor."
"Iar ei ştiură atunci că, oareşicât vor sta despărţiţi, niciodată..."
Sunt sigură că se trezeşte!
M-a apucat de mână!
Semnele vitale sunt staţionare, neschimbate.
- Ce căutaţi aici? - Îi citeam o poveste.
Poate că aţi aţipit şi aţi visat.
N-am visat!
Dră Blanchard, eu vă spun doar ce văd. Adică nimic deosebit.
Uneori, apar mici fluctuaţii.
Poate că aţi auzit aparatele şi aţi interpretat greşit.
Duceţi-vă acasă şi odihniţi-vă. Dacă se schimbă ceva, vă sun.
- Da? - Sunt dr Whale.
Mi-aţi spus să vă anunţ când se schimbă ceva cu pacientul necunoscut.
S-a întâmplat ceva.
Ce?
O voluntară spune că a apucat-o de mână.
Şi a existat o fluctuaţie a activităţii cerebrale.
- Cine era voluntara? - Mary Margaret Blanchard.
Ţi-am zis că te voi găsi!
Te voi găsi de fiecare dată, orice-ai face!
Numai aşa poţi pune mâna pe o femeie? Capturând-o?
Doar aşa se prind hoţii şi potlogarii.
Ce prinţ fermecător!
- Am un nume. - Nu-mi pasă. Ţi se potriveşte "fermecător".
Dă-mi drumul, fermecătorule!
Numai după ce-mi înapoiezi punguţa de piele cu bijuterii.
- Nu mă dau în vânt după bijuterii. - Am observat.
Ce vrea să însemne asta? E o insultă?
Aşa-i, îmi cer iertare. Cum de cutez să mă iau de o hoaţă?
Unde mi-s bijuteriile?
- Le-am vândut. - Poftim?!
Ce-ţi pasă? N-ai un palat plin de comori?
Ţineam la ele. Printre ele era un inel al mamei mele, pe care urma să i-l dau...
Coţofenei ăleia îmbufnate? Despre asta e vorba?
E logodnica mea.
Îţi urez succes.
Probabil c-ai primit ceva mare la schimb, dacă o iei de soţie.
- Poftim? - Ştiu cum e.
Dragostea adevărată nu există.
Toate căsătoriile se aranjează ca nişte afaceri.
Nu există dragoste la prima vedere. Nici magia primului sărut.
Ia să încerc. Regatul ei vrea să-l cotropească pe al tău.
Căsătoria e ultimul efort de a evita războiul?
Nimeni nu ocupă pe nimeni. E o fuziune. Una care nu te priveşte pe tine.
Uite cum facem.
Voi tăia frânghia, mă vei duce la cumpărătorul bijuteriilor
şi îmi vei recupera inelul.
De ce-aş face asta?
Fiindcă nu vrei să spun cine eşti...
CĂUTATĂ PENTRU CRIMĂ, UNELTIRE, TRĂDARE
...Albă-ca-Zăpada.
Ajută-mă să-mi recuperez inelul,
altfel te predau soldaţilor împărătesei.
Şi bănuiesc că ea e mai puţin fermecătoare decât mine.
Păi...
Nu vreau să te lipsesc de dragostea ta cea adevărată.
Mulţumesc pentru cămaşă. E a mamei tale?
- N-o să-i observe lipsa. - Ea unde crede că eşti?
- La sala de jocuri electronice. - Ţi-a crezut minciuna?
- Vrea s-o creadă, aşa că da. - Ca să vezi!
A venit!
Nu-ţi face speranţe prea mari. Suntem abia la început.
- S-a trezit. - Poftim?!
- Eram sigur! - Nu de tot, dar m-a apucat de mână.
- Îşi aminteşte! - Ce-au spus doctorii?
Că am visat. Dar nu sunt nebună! Ştiu ce s-a întâmplat!
Trebuie să ne întoarcem la el şi să-i mai citeşti!
Haidem!
Staţi... Ce?!
Dacă m-a auzit, dacă a fost ceva acolo între noi...
- Doar nu crezi că... - Că e prinţul? Sigur că nu!
Dar, nu ştiu cum, l-am mişcat!
Ai dreptate! Se trezeşte!
- Nu te apropia, Henry! - Ce se întâmplă?
- Pacientul se simte bine? - A dispărut.
Tu ce cauţi aici? Şi tu?
Credeam că eşti la sala de jocuri. Ai început să mă minţi?
Ce s-a întâmplat cu pacientul? L-a luat cineva?
Nu ştim. Perfuziile sunt rupte, dar nu se văd urme de încăierare.
Ce ai făcut?
- Crezi că am fost implicată? - E ciudat că primarul e aici.
Sunt persoana de contact în caz de urgenţă.
- Îl cunoşti? - Eu l-am găsit,
cu ani în urmă, pe marginea drumului, fără acte.
- Eu l-am adus aici. - Dna primar i-a salvat viaţa.
- Se va face bine? - Bine?
E hrănit prin tuburi de ani întregi, sub supraveghere continuă.
Dacă nu se întoarce la spital, numai bine n-o să-i fie.
Atunci să lăsăm vorba şi să-l căutăm.
Asta şi facem. Tu nu te amesteca.
Şi fiindcă e clar că nu te pot ţine departe de fiul meu,
va trebui să-l ţin pe el departe de tine.
Bucură-te de cămaşa mea, fiindcă e tot ce-ai să obţii.
Şerifule, găseşte-l pe John Doe.
L-ai auzit pe dr Whale. Timpul e preţios.
- Când l-aţi vizitat ultima oară? - Acum 12 ore.
Trebuie să începem de acolo.
Voi doi eraţi singurii angajaţi de pe etaj. Deci n-aţi văzut nimic?
- Nimic. - N-a trecut nimeni?
Eu n-am văzut nimic.
Dră Blanchard, când aţi venit cu copiii, aţi observat ceva neobişnuit?
Nu cred...
Nu e filmul care trebuie. Acesta e salonul împodobit de colegii lui Henry.
Dac-ar fi fost filmul de aseară, am fi văzut decoraţiunile.
- Iar ai adormit! - Mă dai de gol?
- N-o să-mi pierd serviciul! - Măcar eu nu beau la post!
Destul! Unde e caseta cea bună?
A plecat singur! E teafăr!
A fost acum patru ore. Încotro dă uşa?
Înspre pădure.
Parcă nu te dădeai în vânt după bijuterii. Ce porţi la gât?
Nu-ţi bate capul...
Ai grijă!
- E o armă. - Praful? Ce armă e praful?
- E praf de zâne. - Credeam că praful zânelor e bun.
Când e al unei zâne bune. Ăsta e mortal.
Transformă un adversar de temut într-o creatură uşor de strivit.
Atunci de ce nu l-ai folosit împotriva mea?
Fiindcă l-aş fi irosit.
E foarte greu de găsit. Îl păstrez pentru cineva anume.
Pentru împărăteasă.
Se vede că-i porţi mânie.
Învinuirile de pe afişe sunt mincinoase.
Asta n-a oprit-o să-şi trimită hăitaşul de oameni să-mi smulgă inima din piept.
- Ce s-a întâmplat? - Nu toţi sunt împărătese fără inimă.
I s-a făcut milă de mine şi mi-a dat drumul.
De atunci, stau ascunsă în pădure şi agonisesc bani ca să plec de aici
şi să mă adăpostesc în altă împărăţie.
Într-un loc pustiu, unde să nu mă ajungă nimeni.
- Pare o viaţă singuratică. - Nu e mai rea decât o căsătorie aranjată.
- Măcar eu nu fur de la nevinovaţi. - Până azi, furasem doar de la împărăteasă.
Am confundat caleaşca ta cu una de-a ei. Nimeni nu foloseşte drumul ăla.
- Am ales drumul cu peisaj frumos. - Norocul meu!
Eu una, prinţ fermecător, vreau doar să supravieţuiesc.
Ea îmi vrea moartea.
Cu ce i-ai stârnit mânia?
Mă învinuieşte că i-am distrus viaţa.
Şi e adevărat?
Da.
Mi-e sete. Îmi dai voie?
Sigur că da. Dar repede.
Ca să vezi peste cine am dat!
N-ai unde te ascunde. Împărăteasa vrea să-i ducem inima ta.
Iar noi n-o vom dezamăgi.
- Ce e? - Urmele se opresc aici.
Eşti sigur? Credeam că te pricepi să citeşti urme.
Lăsaţi-mă un pic. Suntem pe teritoriul meu. Mă descurc.
Aşa e. Scuze.
Cum adică "teritoriul lui"? Nu te pricepeai şi tu la găsit oameni?
Ba da, dar ai mei fug în locuri ca... Las Vegas.
N-o apucă prin codri.
E o meserie interesantă. Cum ai ajuns s-o faci?
Asta am făcut de când mă ştiu.
Cum ai început? Căutându-ţi părinţii?
Henry mi-a spus că eşti... Că ai avut o situaţie asemănătoare cu a lui.
- Ţi-ai găsit părinţii? - Depinde pe cine întrebi.
- Henry! - Încă nu l-aţi găsit?
Încă nu. N-ar trebui să fii aici.
Vă pot ajuta. Ştiu unde se duce.
Unde anume?
Vă caută pe dv.
Ţine-o nemişcată.
Nu!
Eşti teafără?
Mi-ai...
- Mi-ai salvat viaţa! - Aşa e cavaleresc.
- Eşti pregătită? - Pentru ce?
Să pleci după bijuterii.
Aşa-i. Trebuie să ajungi la nuntă.
Trolii cărora le-am vândut sunt dincolo de deal. Trebuie să fim prevăzători.
- Trebuie să ne ferim de troli? - E limpede că nu-i cunoşti.
- Nu sunt nişte omuleţi? - Ăia sunt piticii.
Trolii mai curând îţi taie mâna decât ţi-o strâng.
- Atunci, să terminăm odată. - Da. Amândoi avem treburile noastre.
- Să mergem. - Tu trebuie să-ţi găseşti adăpost?
Iar tu trebuie să îmbunezi o logodnică fără inel.
Dv l-aţi trezit! Pe dv v-a văzut ultima!
- Vă caută pe dv! - Nu e vorba despre mine.
Cred că e rătăcit şi debusolat. A stat multă vreme în comă.
Dar vă iubeşte! Nu-l mai urmăriţi, lăsaţi-l să vă găsească!
Du-te acasă, puştiule! Unde-i mama ta? O să mă omoare.
- Apoi pe tine. Apoi iar pe mine. - M-a lăsat acasă şi a plecat.
- Te ducem înapoi! - Nu!
Veniţi aici!
- Ăla e... - Sânge.
Trolilor nu le plac caii.
De aici mergem pe jos.
Urmează-mă şi ţine-ţi gura!
- Unde sunt trolii? - Pe aici pe undeva.
Nu te teme. Îi cunosc.
De ce te-ai întors? Credeam că am terminat.
- Îţi propun alt târg. - Nu de faţă cu el. Cine e?
- E cu mine. - Da, bine. E cu tine.
- Iar asta rezolvă tot. - E un nimeni! Uite ce e...
- Vreau să răscumpăr bijuteriile. - Cine e?
Am spus să nu-ţi faci griji.
Îţi înapoiez toţi banii. Dă-mi doar inelul. Ce rămâne poţi păstra.
- Mulţumim pentru cooperare. - E prea nerăbdător.
- E o capcană! - Ba nu!
E de viţă împărătească!
- Daţi-i drumul! - Nu! Aveţi încredere în mine!
Dacă voiam să vă întind o capcană, o făceam. Lăsaţi-l!
A trecut vremea tocmelii. Căutaţi-l!
Nu!
Albă-ca-Zăpada! Ce recompensă grasă!
Luaţi-o!
Fugi! Te ajung din urmă!
După mine! Ştiu pădurea mai bine decât ei!
Sângele regal e cel mai dulce!
Mi-ai...
Mi-ai salvat viaţa!
Aşa era cavaleresc.
Cum rămâne cu împărăteasa?
O să mă gândesc la altceva.
Mulţumesc.
Oricum...
Nu puteam să-l las pe prinţ să moară.
Ţi-am zis. Am un nume.
James.
Îmi pare bine de cunoştinţă, James.
Să plecăm de aici. Ar putea veni mai mulţi.
PODUL VĂMII
Unde e? Îl vezi?
Urmele se opresc pe malul apei.
Doamne!
Am nevoie de o ambulanţă la vechiul pod al vămii, urgent!
- Îl ţin eu! - Alunec!
Îl scap. Încetiniţi!
Nu! Te-am găsit!
- O să fie bine! - Vine ajutorul.
E teafăr? O să-şi revină?
Nu te uita, Henry!
Întoarce-te printre noi! Întoarce-te la mine!
Mi-ai salvat viaţa!
A reuşit! A reuşit! L-a trezit!
Da, puştiule. L-a trezit.
Îţi mulţumesc!
Cine eşti?
Nu ştiu.
Nu-i nimic. Ai să te faci bine.
Atenţie! Trecem!
Mulţumim. De aici ne ocupăm noi.
David!
David, tu eşti?
Doamnă? Nu aveţi voie aici.
Vă rog. Nu aveţi ce căuta aici.
Nu aveţi ce căuta aici. Veniţi cu mine.
Cine e femeia aceea?
Soţia lui.
Deci...
- Probabil vrei înapoi asta. - Galbenii! Mulţumesc.
Iar tu nu te poţi căsători fără ăsta.
Ştiu, nu e pe gustul tău.
Putem afla doar într-un singur fel.
Aşa e. Nu mi se potriveşte deloc.
Sunt sigură că logodnicei tale îi va plăcea la nebunie.
Da...
Ia bijuteriile, dacă le vrei. Mie îmi trebuie doar inelul.
Nu e nevoie. Mulţumesc.
Am obţinut amândoi ce voiam.
Atunci, păzeşte-te pe drum. Dacă ai nevoie de ceva...
Mă vei găsi.
De fiecare dată.
Aproape că te cred.
- Cu bine, Albă-ca-Zăpada. - Cu bine, prinţule fermecător.
- Ţi-am zis, mă cheamă James. - Nu. Îmi place mai mult "fermecător".
Se numeşte David Nolan. Iar aceea e soţia lui, Kathryn.
Bucuria ce i se citeşte pe faţă m-a făcut iertătoare.
Vorbim mai târziu despre neascultarea ta.
Ştii ce păţeşti când nu asculţi?
Eşti pedepsit.
Vă mulţumesc!
Vă mulţumesc că mi l-aţi găsit pe David!
Nu înţeleg... Nu ştiaţi că e aici, în comă?
Acum câţiva ani, nu ne înţelegeam prea bine.
Era din vina mea. Între timp, mi-am dat seama.
Eram dificilă şi egoistă.
I-am spus că, dacă nu-i place, poate pleca. Şi a plecat.
Iar eu nu l-am oprit.
A fost cea mai mare greşeală.
- Nu l-aţi căutat? - Am crezut că plecase din oraş.
Acum ştiu de ce n-am mai aflat nimic despre el.
Voi face ce voiam de mult: îi voi cere iertare.
Avem a doua şansă.
Asta-i minunat!
- S-a petrecut o minune. - E nevătămat?
Fizic, se reface. Cu memoria, însă, e altă poveste.
- Va mai dura, dacă-i va reveni vreodată. - Ce l-a trezit?
Tocmai asta e. Nu avem o explicaţie. S-a întâmplat ceva cu el.
S-a sculat din senin şi a ieşit la plimbare?
S-a ridicat în transă şi primul impuls a fost să plece şi să caute ceva.
Pe cineva.
- Pot să merg la el? - Sigur că da.
Să mergem, Henry.
Mi-am uitat rucsacul.
- Nu-i credeţi! Pe dv vă căuta! - Henry!
Se ducea la podul trolilor, ca la sfârşitul poveştii!
Se ducea la pod fiindcă auzise de el în ultima frază pe care i-o citisem.
Nu-i adevărat! Se ducea acolo fiindcă sunteţi meniţi să fiţi împreună!
Henry!
Doamnă primar!
Aşteaptă-mă la maşină.
Dră Swan, te-am iertat adineauri. Nu-ţi forţa norocul.
Îmi pare rău, dar povestea dnei Nolan nu-mi sună bine.
Omul a stat în comă atâta vreme.
N-a fost dat la ştiri, nu l-a căutat nimeni.
Ceva nu se potriveşte.
Ce altceva ţi s-ar părea în ordine?
De ce ar minţi doamna Nolan? Crezi că am vrăjit-o?
E ciudat că ai fost persoana lui de contact atâţia ani
şi că i-ai descoperit soţia fix acum.
Oraşul e mai mare decât îţi închipui. E posibil să te pierzi în el.
E posibil să se întâmple lucruri rele.
Iar tu ai rezolvat misterul la momentul potrivit?
L-am rezolvat datorită ţie, datorită casetei găsite de tine.
Ai avut o sclipire de geniu.
După ce am văzut filmarea, am căutat prin casetele mai vechi.
Pacientul vorbea în somn.
Chema un nume: "Kathryn". Restul a fost uşor.
Iar eu credeam că tu şi Mary Margaret veţi fi mulţumite.
Dragostea adevărată a învins.
Bucură-te, draga mea.
Fără voi două, David şi Kathryn şi-ar fi trăit viaţa în singurătate.
De aceea, sunt dispusă să-ţi iert veşnica lipsă de politeţe.
Fiindcă păţania asta mi-a amintit de ceva la fel de important:
cât de recunoscătoare sunt că-l am pe Henry.
Când n-ai pe nimeni...
...e cel mai cumplit blestem.
Emma!
Scuză-mă că te deranjez atât de târziu.
Mai e liberă camera?