Haide, dă-o la mine! Prinde-o!
Da! Aşa! Frumos!
Ce s-a întâmplat? Te simţi bine?
Nu pot... nu pot să-mi trag răsuflarea. Nu pot să respir.
Pune mâinile la ceafă.
Îţi va deschide pieptul să intre mai mult aer.
Ca atunci când eram copil. Astmul. Mă simt... e ciudat.
- Are cineva un inhalator? - Nu, nu, nu e nevoie.
N-am nimic. N-am nimic.
Nu, George. Şi săptămâna trecută ai avut probleme.
Nu eşti bine.
- Vezi? Asta spuneam şi eu. - Vino la clinică să facem un control.
- Parcă erai neurochirurg. - Lucrez şi la clinică.
- Poveste lungă. Nu e departe. - Nu, nu.
- Urăsc doctorii. Fără supărare. - George, n-o să-ţi fac o craniotomie...
- N-avem asigurare, aşa că... - E o clinică gratuită.
George...
Alte scuze?
Unde scrie "sex", răspunsul corect este "masculin" sau "feminin",
nu "da" cu semnul exclamării.
Dr. Holt. Prima zi oficială şi depăşeşti deja numărul de pacienţi.
El e George. Probleme cu respiraţia la fotbal.
Cu retragere. Acum e stabil.
Posibilă revenire a astmului din copilărie. Camera 3 e deschisă?
Semnează, te rog. Sunt sigură că eşti bine, dar fă-mi pe plac.
Vezi pacientul din sala 1. Pare a fi ceva neurologic.
Mulţumesc.
Bărbat fără adăpost, 40 ani, se clătina. Părea destul de beat.
Şi... nu ştiu cum te îmbraci la clinica ta,
dar noi avem standarde. Poţi să iei un halat de la mine.
- I-aţi pus o perfuzie cu vitamine? - Da. Şi-a mai revenit puţin
dar tot pare pierdut. George, ia puţin loc acolo.
Poate fi o infecţie a tractului urinar care îl face aşa.
- Cam neobişnuit la 40 de ani. - E frecventă la oamenii fără adăpost.
Deshidratare, igienă deficitară, predispoziţie la infecţie.
Să dea o probă de urină şi să-ţi spună cine e preşedinte.
- Ca să ştii... George urăşte doctorii. - Poate doar pe tine.
Dr. Holt joacă bine fotbal?
Se cam dă mare, dar da.
Aud congestie, dar nu şuierat.
Nu cred că e astm.
Probabil din avion.
Când zbori aşa des, inspiri mereu germenii altora.
- Unde ai zburat atât de des? - Mumbai, o dată la două luni.
- Oboseala din avion te supără? - Oricum, niciodată nu dorm bine.
India? Afaceri sau plăcere?
Unchiul meu are un magazin la intersecţia străzii 28 cu Lex.
Am început ca băiat de magazie. Acum sunt unul din cumpărători.
Poftim.
Nu-i nimic.
- Se întâmplă des? - Nu.
George, îţi voi face nişte analize.
Hai să vedem ce se întâmplă în pieptul tău.
- Mă simt mai bine. - Nu mai spune.
Va fi rapid şi promit că nu prea dureros.
Trebuie să stai liniştit.
Stai liniştit.
Ia asta de pe mine. Unde e autobuzul?
Nu. Trebuie să ţii perfuzia. Sunt săruri şi vitamine.
Te voi controla să văd dacă ai vreo rană la cap.
Lasă-mă! Am întârziat!
Nu e niciun autobuz.
- Asta e o clinică. - Lasă-mă!
- Parcă ai avea nevoie de ajutor. - Adu-mi 10 mg de Haloperidol şi un mop.
Nu pot să te ajut dacă nu mă laşi să te examinez. Treci înapoi.
Ajută-mă cu cămaşa. Nu ştiu cum.
Bine, dar după aceea trebuie să-ţi pun perfuzia.
Am adus Haloperidol.
Mulţumesc.
Ia stai puţin. Asta e făcută de mine.
De unde ştii?
Are fix trei centimetri, nu sunt urme de cusături şi e dreaptă.
Ascultă...
Donnie?
Eşti Donnie Bremmer?
- Ajută-mă cu nasturii. - De unde ştiu numele?
E jucător de fotbal.
Da, da, şi-a fracturat spatele. S-a spus că nu va mai juca.
Da, până l-am operat. Donnie... Donnie, sunt dr. Holt.
Ţi-ai fracturat coloana. Eu te-am făcut bine. Îţi aminteşti de mine?
- Dr. Holt? - Da. Mă recunoşti?
Te cunosc.
Bine.
Eu cine sunt?
UN OM ÎNZESTRAT Sezonul 1 Episodul 6
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Să vezi ce chestie ciudată despre tipul ăla pe care m-ai rugat să-l văd...
Prietenul tău George a fugit.
Conduci clinica de o săptămână şi deja fug pacienţii.
- Era bine să-l tratez eu. - Scuipă sânge, are probleme cu plămânii.
A călătorit la Mumbai. Acolo e TBC.
Crezi că are tuberculoză? De ce l-ai lăsat să plece?
Mi-am lăsat cătuşele acasă. Cum adică de ce?
M-am dus la dulapul cu provizii când m-am întors, el plecase.
Dacă are tuberculoză, toţi cei apropiaţi riscă... soţia, colegii
şi toţi pasagerii zborurilor.
Departamentul de sănătate n-o să vrea să ştie.
Nu poţi face testul cutanat dacă a plecat.
Lecţia numărul 1:
lucrezi în medicina de familie, cauţi alte opţiuni.
Radiografia pulmonară... iese şi ea din discuţie.
Există un test nou: Quantiferon TB Gold.
Foloseşte sângele şi rezultatele vin în 24 de ore.
- N-am auzit de el. - Mai bine te pui la punct.
- Foloseşti asta? - Da.
Am un prieten la laboratorul de pe strada 14.
A spus că fac teste pentru clinică. Gratuite, în caz de urgenţă.
Şi cred că ameninţarea riscului de epidemie se pune.
- Eşti sigură? - Am consimţământul.
Formularul pe care l-a semnat George spune că putem face analize.
În jocul cu piatra, foarfeca, hârtia... hârtia câştigă.
Corect. Sună-mă când ai rezultatul.
Eşti în trecere? Deja pleci?
Am să mă revanşez. Îl duc pe tipul din camera 1 la Holt.
- De ce? - E un vechi pacient de-al meu.
Rita...
Înainte să spui ceva...
Donnie Bremmer! Dumnezeule, este...
aşa de bine să te revăd.
Bună ziua.
Donnie a venit azi la clinică, dar cred că i-ar prinde bine puţină îngrijire la noi.
Aduc un scaun cu rotile.
Donnie, încă mai am fotografia ta cu autograf.
Interceptarea din finala campionatului din 2003.
E agăţată la noi acasă, chiar lângă televizor.
Hai să-l ducem pe Donnie la un RMN.
Ia loc, prietene.
Şi cheamă-l pe Flores pentru un consult psihiatric.
Donnie, voi avea foarte mare grijă de tine.
Ca şi înainte.
Aşa e.
Apropo, pantalonii ăia nu-ţi pun fundul în valoare.
Cred că glumeşti... acel Donnie Bremmer?
N-ar trebui să fiu şocat. Viaţa lui de după fotbal a fost un dezastru.
- Faliment, divorţ, băutură... - Nu justifică faptul c-a ajuns în stradă.
Am văzut-o de multe ori. Fanii nu mai urlă, banii nu mai vin...
oamenii îşi pierd identitatea, nu fac faţă.
Poate-i era mai bine dacă nu-l aduceam înapoi pe teren în acel ultim sezon.
Atunci a deraiat. Probabil a crezut că e invincibil.
- Crezi că are demenţă alcoolică? - E ataxic. Complet pierdut în ceaţă.
Mai poate fi atac cerebral sau tumoră pe creier.
- Eşti sigură că e filmul lui Donnie? - Da, dr. Holt.
- Tocmai am făcut studiul. - Arată absolut normal.
Creierul nu e atrofiat, nu e demielinizare.
Speram să fie tumoră. Ceva drăguţ şi benign.
Îl operam, câteva săptămâni de odihnă şi era ca nou.
Mă scuzaţi. De când e o veste proastă un RMN normal?
Este... când cineva îşi petrece întreaga carieră primind lovituri la cap.
Donnie are encefalopatie cronică traumatică.
De câte ori alergarea în apărare a trecut prin linie...
De fiecare dată când a avut o contuzie şi s-a întors la joc... l-a costat.
- Memoria, personalitatea... - La dracu!
- Ce arată analiza? - Nimic.
Donnie are encefalopatie cronică traumatică, ceea ce e...
Ştiu ce este. Citesc revistele sportive. Sunteţi siguri că nu e altceva?
- A exclus orice altă posibilitate. - ETC se poate confirma numai la autopsie.
Deteriorarea neuronilor se poate vedea numai la microscop, dar...
Nu există tratament pentru boala asta, nu-i aşa?
Caută prin studiile medicale, contactează instituţiile de cercetare.
- Găseşte-mi o modalitate să-l ajut. - Bine.
- Kate, ce este? Da sau nu? - George nu are TBC.
Deci nu trebuie să ne facem griji că infectează tot oraşul.
- Dar de ce tuşeşte sânge? - Ce mai ştim despre el?
În afara faptului că oamenii în halate albe îi dau stări de isterie.
Nu prea multe. Băiat de treabă. Soţie drăguţă.
- Are un serviciu bun. - E posibil să folosească droguri?
N-a vrut să mă lase să fac nicio analiză.
Eşti acolo? S-a întrerupt legătura?
Ştii ceva? Mă duc să vorbesc cu el.
Poate îl conving să facă mai multe analize.
- Bună, George. - Ce faci, doctore?
Nu te-ai plictisit să auzi fraza?
- Ai probleme cu picioarele. - Picioarele sunt cam şubrede de la meci.
Se pare că ai probleme şi cu braţele.
Spune-mi ce se întâmplă. De ce ai plecat de la clinică?
Spune doctoriţei că-mi pare rău.
Dar nu-mi place ca oamenii să-şi bage nasul în treburile mele.
Oamenii care evită doctorii de obicei se tem să nu fie bolnavi.
- Zău? Păi nu şi eu. - Chiar dacă ai fost dependent în trecut?
- Unde ai auzit-o? - De mai multe ori
te-am auzit spunând "fotbalul e acum drogul meu".
- Era doar o expresie. - Dacă mă uit mai bine la tatuaj,
văd că acoperă urme de seringă.
Tu crezi că medicii n-au niciun rost, dar să ştii că suntem buni observatori.
Dacă spui cuiva, ai să regreţi.
- Dacă află Maria, jur... - Calmează-te.
Am lucruri mai bune de făcut decât să umblu cu bârfe despre tine.
Dar cu simptomele şi dependenţa din trecut, trebuie să întreb dacă ai făcut testul HIV.
Când m-am lăsat de droguri.
Şi de atunci? Poate era prea devreme ca virusul să se arate.
- Crezi că mi-am expus soţia? - Nu intenţionat.
Dar tusea ar putea fi de la pneumonie şi trebuie să iei antibiotice.
Şi dacă ai HIV, trebuie să începi imediat să iei antivirale.
- Ai întrecut măsura. Dispari! - Ascultă-mă, vino cu mine la clinică.
Mai ales dacă eşti îngrijorat pentru Maria. În 20 de minute vei avea răspunsul.
- Nu-mi spune tu ce să fac. - Nu fi prost!
Am spus să pleci.
Cărui fapt datorez onoarea ca tu să fii aici în afara programului?
Prietenul tău mai are sângele lui George?
- De ce? - Vreau un test HIV.
Testul TBC mă duce cu gândul la slăbirea sistemului imunitar, plus tusea cu sânge...
Şi are slăbiciune musculară la braţe şi picioare.
A spus că are probleme cu somnul.
Poate transpiră noaptea? De ce n-a venit cu tine?
- Pentru că e un dobitoc. - George vrea testul ăsta?
Michael, ţi-a dat permisiunea pentru test?
- Ce-a păţit dra "facem ce trebuie"? - E dr. "facem ce trebuie".
- Iar acum e puţin mai delicată treaba. - Trebuie să vedem dacă are HIV.
Te-ai dus şi l-ai speriat de moarte, aşa e? Nu aşa se face în medicina de familie.
- Sună la laborator. - Tu să suni.
Dă-mi numărul.
Nu-mi place.
Atunci concediază-mă.
Fiul meu spune mereu că fotbalul din liceu l-a pregătit pentru armată.
Era deja în misiune în Irak atunci când ai fost operat.
De fapt, în sezonul acela din 2006
după ce te-a operat dr. Holt...
eu şi soţul meu priveam meciurile în fiecare duminică.
Şi Lenny Jr. le privea de acolo în acelaşi timp.
Era ca şi cum am fi fost împreună ca o familie.
Pentru puţin timp.
Prin urmare... ţie îţi mulţumesc pentru asta, Donnie.
Mă bucur...
că el nu mă vede acum.
Am distrus totul.
Erai bolnav.
Creierul tău era bolnav. N-ai ştiut.
- Ce faci aici? - Te aştept.
Am crezut că ai fugit cu circul.
Donnie doarme, în sfârşit.
Am încercat să găsesc o rudă care să-l ia. Soţia a divorţat demult, n-are copii.
Dacă nu găseşti pe nimeni, începe să suni la aziluri.
Sunt sigură că toate azilurile din trei state
abia aşteaptă ca următorul pacient de 40 ani şi 90 kile să vină la ei.
Nu vor putea să facă faţă unuia de mărimea şi forţa lui.
Am să găsesc pe cineva.
- Ce e în program? - A sunat dr. Salinger.
- Liz are o consultaţie de ortopedie? - Nu, e vorba de fiica ei, Chloe.
- A găsit-o leşinată în baie azi dimineaţă. - Liz e aici cu ea?
A vrut să stea, dar avea o operaţie de urgenţă.
Chloe aşteaptă în camera 1.
Bine.
Mama ta spune că te-a găsit fără cunoştinţă în baie.
Cam vreo două secunde.
Da? Spune-mi ce s-a întâmplat.
M-am lovit la cap în idioata aia de oglindă de la dulapul cu medicamente.
- Cum ai făcut-o? - Am deschis uşa,
am uitat s-o închid, m-am aplecat, m-am ridicat.
- Eşti norocoasă că nu ţi-ai spart capul. - Aşa sunt eu.
Norocoasă.
- Ameţeli sau greaţă? - Nu.
Ce e asta?
- Vopsea? - Nu... ştiu.
Nu ştiu, nimic.
Ai mai avut alte simptome înainte?
Dureri de cap, dureri la gât?
N-am simţit nimic.
De vreme ce ţi-ai pierdut cunoştinţa, chiar dacă pentru două secunde,
vreau să-ţi fac o tomografie.
Una dintre asistente te va pregăti.
Donnie, cum te simţi?
Duşul a fost bun.
Vrei să curăţăm şi căciula?
- Nu ştiu. - Nu.
Las-o aşa.
Vreau să vorbim despre boala ta.
Encefalopatie cronică traumatică.
Billy... Nap... Napolitano.
Fundaşul. Au jucat împreună trei sezoane.
Billy. El avea.
L-am vizitat.
- Nu putea face nimic. - A murit acum doi ani.
ETC e rezultatul loviturilor la cap.
Vreau să folosesc stimularea electrică asupra creierului tău,
să vedem dacă-l pot trezi din nou.
N-am mai făcut nimănui cu ETC o asemenea operaţie.
- Dar sunt dispus s-o fac, dacă vrei. - Gândeşte-te la operaţia asta
ca la pasa Sfintei Fecioare.
Aţi câştigat al doilea campionat cu aşa ceva.
Am făcut poza asta chiar atunci.
Încearcă.
Bine.
Pregăteşte sala de operaţie pentru după-amiaza. Sună-l pe Victor Lantz.
Bine. Să n-o dai în bară!
Ceva veşti de la Kate, de la clinică? Aşteptam rezultatul unui test HIV.
- O să verific. - Michael! A trebuit să termin
o grefă osoasa, scuză-mă că m-am lăsat aşteptată.
- Ai aflat rezultatele? - Chloe e la tomograf.
Să sperăm ca fiica mea e doar neîndemânatică.
Liz, există vreun motiv pentru care Chloe să vrea să-şi facă singura rău?
- De ce? - În ce culoare e vopsita baia ei?
Galben pal.
Nu cred că s-a lovit din greşeală la cap de dulapul cu medicamente.
Să-ţi arăt.
Cred că s-a dat dinadins cu capul de perete.
Suficient de tare să leşine. Îşi face rău singură, Liz.
- Credeam că a trecut peste asta. - Peste ce anume?
Acum cinci luni, Chloe şi prietena ei cea mai bună, Lauren,
s-au dus în oraş să vadă "Wicked". Lauren conducea.
Cred că au vrut să economisească banii de parcare,
aşa că au parcat departe, pe Strada 10.
După spectacol, se întorceau la maşină
când un ticălos înarmat...
Lauren îşi căuta cheile în poşetă şi sigur i le-ar fi dat,
dar nu le-a găsit suficient de repede. El a împuşcat-o.
În faţa lui Chloe.
Fiica mea şi-a văzut cea mai bună prietenă murind.
Îmi pare rău.
Am încercat s-o duc la psihoterapeut, dar, după două şedinţe, n-a mai vrut să meargă.
Dar o aud cum se zvârcoleşte noaptea.
Are coşmaruri îngrozitoare.
Şi acum, asta...
- O poţi ajuta? - Nu prea ştiu ce să fac pentru ea.
- Eu sunt neurochirurg. - Te rog, Michael, gândeşte-te la ceva.
Acum înţeleg comportamentul lui Chloe. Încearcă să-şi înlocuiască durerea morală
- cu una fizică, lovindu-se cu capul. - Tomografia e bună, deci e-n regulă.
În afara unei maşini a timpului, ce-avem pentru ea în arsenal?
- Psihoterapie. - Au încercat, dar fata a renunţat.
N-a ajutat-o să se holbeze cineva la ea de 3 ori pe săptămână, câte 50 de minute.
Ce zici de Propranolol?
- E medicament pentru tensiunea arterială. - Se foloseşte şi la stresul posttraumatic.
- Cum se administrează? - 40 mg pe cale bucală, iar după ingerare
li se cere să-şi amintească în detaliu evenimentul traumatizant.
Previne puseele de adrenalină când pacienţii îşi amintesc totul.
În esenţă, antrenam creierul să nu mai reacţioneze atât de violent.
Amintirile devin mai puţin dureroase. E bine, s-ar putea să meargă.
N-aveai niciun drept să-i spui! Spune-le tuturor povestea ta, nu a mea!
Ai spus că eşti bine. De ce te-ai dat cu capul de perete?
Ca să mă distrez!
Chloe...
Îmi pare rău pentru cele întâmplate prietenei tale. Şi ţie.
Da, a fost naşpa. Dacă ai de gând să mă ţii încuiată aici
până vorbesc cu alt psihoterapeut, acelaşi blabla despre Lauren, poţi să uiţi!
Există un medicament care face amintirile mai puţin dureroase.
Propranolol. E un beta blocant. Trebuie doar să-l iei de câteva ori.
- E sigur? - Da, are puţine efecte secundare.
Pacienţii îl iau în doze mult mai mari pentru hipertensiunea arterială.
- Când poate începe? - Nu.
- De ce nu? - E creierul meu! Amintirile mele!
Te-am găsit fără cunoştinţa pe podea. Cum o să te găsesc data viitoare?
- Nu vreau să-l iau. - Te poate ajuta să te simţi mai bine.
- Te rog, Chloe. - Ieşiţi afară amândoi!
O ţin la noapte aici, sub observaţie.
Vreau să-ţi arăt ceva.
- Aşa e Chloe, de fapt. - Ea era prietena ei, Lauren?
Da, în dimineaţa în care s-a întâmplat.
Ştii cum postează copiii poze pe Facebook,
câte una pentru fiecare zi a anului? Chloe făcea aşa.
Era foarte entuziastă şi spunea că vrea să devină foto jurnalist.
Nu s-a mai atins de aparatul de fotografiat de când a murit Lauren.
- O vreau înapoi... - E minoră, Liz.
Oblig-o să facă tratamentul.
Te admir, Michael.
Eu n-aş putea răvaşi capul oamenilor aşa cum faci tu.
Cu al meu, ai reuşit. Nu-i momentul potrivit pentru vizite.
Am o adolescentă care refuză tratamentul,
un tip din echipa mea de fotbal care poate are SIDA...
Poate tocmai de-aia sunt aici. Bănuielile tale sunt la fel ca ale mele.
- Cine-i pacientul ăsta? - Donnie Bremmer.
Un fost fotbalist.
Şi-a rupt spatele acum câţiva ani, iar eu l-am readus pe teren.
Problema e că nu se ştie dacă operaţia va reuşi.
Nu s-a-ncercat până acum nimic similar, la boala de care suferă el.
Cineva tot trebuie să fie primul. Cu tine, şansele sunt de partea lui.
Mersi. Şi eu cred la fel.
Cum spuneam mereu despre tine? "A aterizat orgoliul"?
Avea efect...
Te pot întreba ceva? O părere ca de la un doctor la altul?
Te rog, mi-e aşa de dor să fiu doctor, mai dor decât de băile cu spumă.
Şi ştii cât îmi plăceau băile cu spumă.
I-ai administrat vreodată unui pacient medicaţie împotriva voinţei sale?
- Niciodată. - Foarte tranşant.
Am mai ţipat la oameni că nu şi-au luat insulina,
am verificat la farmacie dacă şi-au ridicat reţeta.
Dar nu la asta te referi, nu?
Nu, vreau să ajut pe cineva să uite cel mai urât moment din viaţă.
Nu chiar să-l uite, ci să fie mai suportabil.
O pot trata. Nu-nţeleg de ce ar prefera cineva să sufere.
- Fiindcă asta-i natura umană. - Spuse femeia moartă...
Putem învăţa din toată durerea trăită, nu?
Greutăţile m-au făcut, în final, mai puternică.
- Mai ales dacă aveam cu cine vorbi. - Nu toată lumea e ca tine.
Gândeşte-te la tine. Dacă ai putea lua o pastilă să uiţi ce-a fost între noi...
Ştii, am o operaţie peste cinci minute.
Să zicem că ai putea şterge cu buretele Alaska, mariajul nostru, pe mine,
pentru întotdeauna,
ai face-o?
De zece ani tot încerc să te uit.
E clar că nu pot.
- Cum a fost? - Mai e cazul să întrebi, Rita?
- A ieşit ca la carte. Mersi, Vic. - Ne vedem mai târziu.
- Când vom şti cât de bine a ieşit? - Imediat când se trezeşte.
- Ce mai am? - Două lucruri.
Un telefon de la laborator care spune că testul HIV al pacientului tău e negativ.
Şi te-a sunat Kate Sykora.
A zis să-ţi spun că soţia lui George vine încoace.
Am plecat.
Va trebui să-ţi pingeleşti pantofii dacă mai alergi atâta.
Bun venit în lumea mea.
Cred că George e uşurat de rezultatul testului.
Nu răspunde la telefon. N-am reuşit să-l anunţ.
Dacă nu-i nici TBC, nici HIV, ce poate fi?
- Michael! - Soţia lui George, Maria. Ea e dr. Sykora.
- Bună, Maria. Ce s-a întâmplat? - George a dispărut. A fugit.
- A zis de ce? - A zis doar că nu mai putem fi împreună
şi să mă duc la clinică să-mi fac un test HIV.
Bine, haide.
Crede cumva că l-am înşelat? Că i-am dat SIDA?
E dragostea vieţii mele, n-aş putea niciodată să...
Testul HIV al lui George e negativ, Maria. Stai jos.
- Atunci de ce mi-a lăsat mesajul ăla? - Lucrurile stau bine între voi?
În general da, dar... Nu vreau să-l vorbesc de rău,
e un om foarte cumsecade.
Dacă ne spui ce se-ntâmplă, poate te putem ajuta.
- Se comportă ca un nebun. - În ce sens?
Se enervează foarte repede. Parcă-i alt om.
Niciodată n-a fost aşa.
- Ai observat ceva schimbări fizice? - A slăbit.
El zice că aşa a vrut, dar nu cred că-i bine.
Abia se mai atinge de mâncarea gătită. Toată ziua ronţăie chipsuri
şi covrigei, în loc de mâncare. Sau pune multă sare în mâncare.
- Sare? - O grămadă.
I-am spus că va face atac de cord, dacă va continua aşa.
- Are maladia Addison. - Ce-i aia?
Glandele suprarenale nu mai funcţionează cum trebuie. Se explica slăbirea, sarea...
Schimbările de personalitate, slăbiciunea musculară.
Probabil o are de câteva luni şi acum s-a acutizat.
- E grav? - Da.
Îi trebuie tratament urgent. Ştii cumva unde se duce când e supărat?
Singura dată când ne-am certat, pe când nu eram căsătoriţi încă,
a zis că a stat toată noaptea la terenul de fotbal.
Te rog să mergi acasă, în caz că se întoarce George.
Noi mergem la terenul de fotbal.
- Unde ai hidrocortizon? - Îl aduc imediat.
Bun.
Sunt toate simptomele maladiei Addison, mai puţin faptul că scuipă sânge.
Trebuie să fii neurochirurg să ştii asta.
Ia 100 mg, hai să-ţi arăt.
Nu pare a avea nicio legătură, până te gândeşti la creier.
Tusea cu sânge poate fi semnul unui cancer pulmonar,
cu metastaze în glanda pituitară a lui George.
Tumora împiedica glanda pituitară să producă hormonii
- care stimulează glandele suprarenale. - Şi produce maladia Addison.
- Tipul e-n mare belea. - Dacă nu-l găsim cât mai repede
să-i dăm tratament cu steroizi, Maria îşi va pierde dragostea vieţii ei.
George, eşti aici?
- George! - Kate, e aici!
Pe aici.
George?
Doamne...
Te vei face bine, amice.
Te-am găsit.
Sunt dr. Kate Sykora, am nevoie imediat de o ambulanţă.
Sunt în parcul de la intersecţia străzilor Grand şi Forsyth.
- Crezi că l-am găsit la timp? - Sper.
- Ce noapte lungă... - Cred că deja e dimineaţă.
A fost super să văd cum îl scobeai în nas ca să-i scoţi tumora din glanda pituitară.
M-am gândit eu că-ţi va plăcea. Mai schimbăm procedura, din când în când.
Adică faci vizite la domiciliu fotbaliştilor?
Mi-e prieten.
Cât de grav va fi cancerul pulmonar, în cazul lui?
Va fi grav fiindcă e cancer, dar e bine că-i o celulă mică,
va răspunde la chimioterapie şi nu se va răspândi.
- Pariez pe George. - Pleci să-ţi faci somnul de frumuseţe?
Aş vrea eu...
Ştii cine sunt?
Un halat alb.
- Eşti doctorul. - Da.
- Ştii unde eşti? - La spital.
Da, aşa-i.
Acum pot să merg? Mi-ai reparat spatele?
Da.
Cu mult timp în urmă.
Spune-mi cum te cheamă. Vrei să te uiţi la mine?
Poţi să...
Poţi să-mi spui cum te cheamă? Te rog?
Ajută-mă cu casca asta.
E strâmtă.
Încearcă să te odihneşti.
Bine.
- Am crezut că va reuşi. - Ştiu.
L-am găsit pe unchiul său, Robert, în Newark.
Părea foarte cumsecade.
A zis că a încercat...
A zis că a încercat să-l găsească pe Donnie.
Şi o să mă asigur eu ca ăia de la ligă ştiu adresa, să trimită pensia lui Donnie.
L-ai luat de pe străzi, Michael.
I-ai redat demnitatea.
Cel mai bun oncolog din Manhattan Memorial va veni să te consulte.
Dr. Anderson, un tip nemaipomenit.
Nici chiar tu n-o să-l urăşti.
- George... - Bună, iubito.
- Slavă Domnului! - Să nu-l emoţionezi prea tare.
- Nicio problemă. - Mulţumesc.
- Fiindcă te-a interesat soarta noastră. - Trec să te văd mai târziu.
Iubito, vreau să-ţi spun ceva. N-am vrut să afli niciodată...
- Îi spune despre droguri. - N-o să-i pese.
Sunt drăguţi.
Noi nu folosim niciodată aici cuvântul "drăguţ".
Am observat.
- Ce-i asta, alarma de incendiu? - Uşa de urgenţă care dă sus, pe acoperiş.
- Chloe nu-i în camera ei. - Bun.
Salut.
N-am de gând să mă arunc.
Voiam să iau puţin aer.
Ce privelişte, nu?
Ar trebui să-ţi aduci aici aparatul de fotografiat.
Pot să stau jos?
Am pierdut pe cineva.
A murit subit acum puţin timp.
Nu aşa ca prietena ta, eu n-am fost de faţă şi nu spun că-i acelaşi lucru.
Cel mai greu mi-a fost să separ
lucrurile bune de cele rele.
Şi să păstrez doar ceea ce a fost frumos în privinţa ei, a noastră,
fără sentimentul ăsta trist şi întunecat.
Atunci nu eşti ca mine.
Eu vreau să sufăr!
Lauren a murit, eu nu.
Ea nu mai poate lua o pastilă să se simtă bine.
De ce-aş face eu asta?
Şi nu-mi spune că ea ar fi vrut să fiu fericită şi zâmbitoare
şi să trăiesc viaţa şi pentru ea.
Am auzit asta de un milion de ori.
Sunt convins că asta ar fi vrut.
N-o cunoşteai.
Uneori, era foarte afurisită.
Mi-e dor de ea.
Nu ştiu cum voi mai putea să fiu ca înainte.
Nu vei mai fi.
Ceea ce ţi s-a întâmplat, ce-ai văzut, ce-a păţit Lauren,
va fi ceva care te va defini mereu.
Ăsta-i adevărul.
Întrebarea e în ce fel te va defini.
Te va distruge sau te va face mai puternică?
Te poate face să trăieşti viaţa mai din plin.
Vrei să mă determini să iau medicamentele alea.
Nu.
Nu vreau asta.
Cred că ar trebui să-ţi găseşti propriul drum.
- Cu puţin ajutor. - Să vorbesc cu cineva?
Colegul meu, dr. Flores, este un foarte bun ascultător.
Să ştii un lucru, asta-i cea mai lungă discuţie
pe care am avut-o vreodată cu un pacient căruia nu voiam să-i deschid capul.
- Te-ai descurcat bine. - Şi tu vei face la fel.
Mulţumesc.
I-am pus câteva copci în bărbie unui copil italian, la clinică.
Bunica lui m-a plătit cu pignolis. Gustă.
Ce s-a întâmplat?
Donnie a murit.
L-a găsit unchiul lui. A luat o supradoză de somnifere.
Nu se poate, trebuie să fie un accident.
Poate era confuz şi le-a numărat greşit.
A lăsat un bilet. A zis că ştia că urma să-i fie din ce în ce mai rău
şi că nu mai voia să trăiască aşa.
Ţi-a lăsat ţie creierul său.
A avut încredere în tine.
A ştiut că, dacă cineva va descoperi vreodată un tratament, tu eşti acela.
E prea târziu pentru Donnie.
Donnie e bine, Michael.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulţumiri pentru script www.addic7ed.com