Avem destul praf de puşcă aici, pentru a începe un război.
Da, dar ar trebui să şi explodeze.
- Băieţii vin? - Ar trebui să fie aici curând.
Hai să ascundem chestia asta.
Oh, e grea. Cum ai ridicat-o singură?
Mi-am mâncat cerealele la micul dejun.
Repede!
Ne-a luat artificiile.
Fii mulţumit că nu ne-a găsit pe noi.
Mă duc să le iau.
Nu, Barry, aşteaptă! Se poate întoarce în orice clipă după balon.
Barry.
Barry, ţi-am spus să rămâi unde eşti.
- Mi-am scrântit glezna. - Stai aşa! Nu te mişca!
A fost una din scânteile alea. M-a lovit în mână şi m-am dezechilibrat.
- Valerie, ai grijă! - Trebuie să plecăm de aici!
Nu încerca să sari!
- Haide, Barry. Sări! - Nu pot. Mă doare glezna.
Sari!
Prea târziu, Dan. În regulă.
Dan, nu o să reuşeşti. Dan.
Întoarce-te!
Dan.
- Dan. - E în regulă.
- Cum vor mai reuşi să iasă din balonul ăla? - Nu ştiu.
Steve. Steve, ce ne facem?
- Fii atentă! - Steve, fă ceva!
- Ţine-te! - Fă ceva, Steve! Haide! Fă ceva!
PLANETA GIGANŢILOR
Traducerea şi adaptarea Virgil G.N.
Sezonul 2, Episodul 13 Ţinutul pierdut
Hei, suntem ţinte sigure pentru artificiile astea.
Uite-i!
Nu vor scăpa cu viaţă din asta.
Încearcă să iei legătura cu ei prin staţie.
Steve, mă auzi?
Da, Dan. Te aud.
Toată lumea e în regulă?
Da, aşa cred.
Dacă reuşim să scăpăm de anul ăsta nou chinezesc.
- Chiar crezi că poţi? - Aşa cred.
Vântul ar trebui să ne împingă destul de aproape de navă.
Bine. Ajungem acolo imediat.
Ei bine, l-ai auzit. Mai bine luăm artificiile astea cu noi.
O să dau drumul la aer afară.
Bine.
O să ne descurcăm.
Steve!
Vântul...
Nu are niciun sens. Ne deplasăm împotriva lui.
Mergem împotriva vântului.
E imposibil, dar...
- Aproape că am fost spulberaţi. - Cu ce?
Pune-o acolo, Fitz.
Steve, mă auzi? Terminat!
Dintr-o dată, am început să zburăm împotriva vântului.
Mai tare, Steve. Nu te pot auzi.
- Se depărtează. - Da.
Ar trebui să se apropie, nu să se depărteze.
Să folosim staţia de pe navă. E mai puternică.
Ne deplasăm chiar acum. Nu-ţi pot spune unde suntem.
Ei bine, nu contează. Trebuie să coborâm chestia asta.
Steve, nu! E prea periculos!
Ţineţi-vă bine de data asta. Vântul o să ne arunce din înaltul cerului.
Steve, sunt Dan.
Mă auzi? Răspunde!
- Te aud, Dan. - Semnalul tău e slab. Ce se întâmplă?
Nu ştiu.
Dintr-o dată, am început să zburăm împotriva vântului.
Acum încerc să cobor balonul ăsta.
Mă uimeşti. Cum să zbori contra vântului?
Tot ce ştiu, e că cu fiecare clipă ne depărtăm de voi.
Am înţeles corect? Erau împinşi spre est spre noi.
Acum sunt împinşi spre vest?
Da.
Şi împotriva vântului.
Am reuşit.
Funcţionează, Mark!
Da. Coborâm!
Uite unde ne îndreptăm.
Steve, opreşte aerul. Ne îndreptăm spre ocean.
Sper că nu am lăsat să iasă prea mult.
Să scăpăm de balast. O să se uşureze.
Nu. Nu te grăbi să le arunci. O să avem nevoie de ele.
Steve, răspunde! Răspunde, Steve.
Am pierdut legătura de tot.
- Mulţumesc pentru vestea asta, Fitzhugh. - Nu putem să-i mărim puterea?
Tu la ce crezi că lucrez acum?
Cât spui că e ceasul?
- Puţin peste miezul nopţii. - Şi al meu arată la fel.
Asta înseamnă că am călătorit aproape două ore.
Şi?
Vă amintiţi harta giganţilor pe care ne-am uitat acum vreo două luni?
Da.
Acoperea o zonă de 1.600 de km, de la est, la vest.
Aţi văzut pe ea vreo apă?
Nu-mi amintesc nimic. Nu.
Asta înseamnă că am călătorit dincolo de hartă.
Peste 1.600 de km în două ore.
Asta înseamnă cam 800 km pe oră.
Steve, mă auzi?
- Te aud, Dan. - Unde eşti acum, Steve?
Mi-aş dori să ştiu.
Suntem deasupra unui ocean, sau cam aşa ceva.
Dan, credem că am călătorit cu 800 km pe oră.
800 km pe oră, împotriva vântului, într-un balon?
Ştiu. Ştiu! Nu mă întreba cum.
Uite. Trebuie să aflăm unde ne îndreptăm.
M-am gândit că ai putea să suni
la centrul de control al zborului de pe Aeroportul Central.
Poate că de dăm seama.
Să suni la centrul de control al zborurilor, al giganţilor? Omul e nebun.
Omul e disperat.
Controlul zborului către pilot. Te recepţionez. Care e numărul zborului tău?
Nu am un număr de zbor.
Ascultă, domnule, fiecare aeronavă are un număr de zbor.
Nu avem timp de joacă aici.
Nu mă joc. Sunt pierdut şi am nevoie de ajutorul tău.
Care e locaţia şi destinaţia ta?
Sunt undeva deasupra a ceva ce pare a fi un ocean. Te ajută?
Un ocean? Eşti sigur? Adică, nu e un râu sau un lac?
Adică, un ocean.
Pot privi la orizont, 160 de km în orice direcţie.
Nu e nimic altceva decât apă.
Ascultă, dle. Mai bine întorci rapid la 180 de grade, sau eşti pierdut.
- Ce? - Orice elev a auzit de Marea Furtunilor.
Tu unde ai studiat geografia?
Uite, am nevoie de ajutor, nu de critici.
De ce mă deplasez încontinuu doar spre vest?
Pentru că nimeni care a traversat vreodată oceanul, nu s-a mai întors.
Nimeni. Deci, întoarce-te!
Ce îi spunem căpitanului?
Adevărul.
E Marea Furtunilor, bine.
- Nimeni nu s-a întors de acolo. - Poate că îl putem devia spre nord sau sud.
Ăla nu e pământ?
Ba da, este.
Spindrift. Spindrift, răspunde!
Dan, am zărit pământ.
O să încercăm să coborâm acolo şi să aflăm unde suntem.
Rămâi pe recepţie.
Vârfuri de munte. Ne vom prăbuşi!
Ţineţi-vă bine.
Legaţi-vă!
Ţineţi-vă strâns!
Alo!
Steve, alo?
Ce se întâmplă?
Nu ştiu. Nu-i pot recepţiona.
Poate că din nou e de vină puterea staţiei.
Nu, nu şi de data asta.
E altceva.
O forţă exterioară blochează recepţia.
Măcar, am trecut de munţii ăia.
Nu e nimic acolo, decât nori.
Ascultaţi! Simţiţi!
Vântul s-a oprit.
Steve, uite! Lumini! Milioane de lumini!
- Steve? - Mmm.
Mă întreb ce fel de oameni locuiesc acolo jos?
Nu ştiu.
- Am parcurs drum lung. - Poate că sunt de mărimea noastră.
Să sperăm.
- Pierdem altitudine destul de repede. - Ne prăbuşim?
Vom ateriza destul de dur. Ţineţi-vă bine.
- Ce s-a întâmplat? - Ei bine, am aterizat.
Ciudat. Luminile au dispărut.
De ce ar stinge luminile într-un întreg oraş?
E beznă, încotro priveşti.
De ce nu folosim una dintre artificii pentru iluminare?
Nu, nu! Hai să nu riscăm.
- El cine e? - Un alt rebel, domnule. L-am prins.
Ţineţi-l! Am alţi prizonieri care mă aşteaptă.
Tava.
Ce e acest obiect?
- Noi... - Nu ştim, nu-i aşa?
Oh, haideţi! Cu siguranţă ştiţi.
Aţi ajuns aici traversând marea.
Evident, e un obiect obişnuit, judecând după numărul pe care l-am obţinut.
Pentru ce e folosit?
Uite, cine eşti tu? Ce doreşti de la noi?
Numele meu e Titus...
şi sunt conducătorul absolut al acestui ţinut.
Prin urmare, îmi veţi răspunde la întrebări.
E evident, că asta e un fel de armă.
Cum se foloseşte?
Şi asta pe care o aveţi cu voi...
e tot o armă, nu-i aşa?
- E doar o artificie. - O artificie?
Sună a ceva rău. Focul distruge.
Oh, nu e decât o jucărie pentru copii.
Când ajunge sus, pur şi simplu face scântei şi scoate o pocnitură. Atâta tot.
O jucărie inofensivă pentru copii?
Foarte bine. Vom afla asta foarte curând.
Dă-mi un foc!
Adăpostiţi-vă!
Nu mi-aţi spus adevărul.
Pentru ce e asta?
De ce ar trebui să-ţi răspundem la întrebări?
Nu o să-ţi spunem nimic.
Foarte bine.
O să vă dau eu câteva motive.
Adu-l aici!
- Cum te numeşti? - Nu spune nimic, Maestre.
Adu un guler.
Veţi vedea curând, cum schimbăm un prizonier din unul reticent în unul cooperant.
Cum te numeşti?
Oh, nu trebuie să vă alarmaţi. Nu l-a durut, vă asigur.
Doar i-am blocat pentru moment picioarele.
Cum te numeşti?
- Andros. - Foarte bine.
Şi unde locuieşti?
Haide, te asigur că familia ta nu va fi pedepsită pentru greşelile tale.
Unde locuieşti?
Fiecare reacţionează diferit la guler.
Alţii trebuie să fie inconştienţi 4-5 ore, înainte să răspundă.
Acest Andros, mă tem...
că va fi un caz dificil.
Şi în ce vă priveşte pe voi, micii mei prieteni,
mă îndoiesc că o să am nevoie de gulere în miniatură.
- Am şi alte metode de convingere. - Cum ar fi?
Aceleaşi forţe care mi-au adus aceste lucruri de peste mare,
forţa care v-a dus şi pe voi aici.
Poate fi folosită în diverse moduri, să ştiţi.
De exemplu...
Hei!
- Ce faci? - Nu te poţi da singur jos?
Hei! Ce zici de un balon?
Cred că am priceput ideea, Titus.
Hei!
- Căpitane? - Eşti în regulă?
Sunt bine.
Să terminăm cu joaca şi să-mi răspundeţi la întrebări.
Data viitoare o să opresc energia, când unul dintre voi e în aer.
Acum, adevărul.
- Pentru ce se foloseşte ăsta? - Se numeşte degetar.
Îl pui pe deget, atunci când coşi.
Puneţi-l!
Nu pot, e prea mare.
Înţeleg!
- Şi ăştia ce e? - Ăştia sunt ochelari de vedere.
- Îi pui la ochi ca să vezi mai bine. - Puneţi-i!
Ei bine, evident, şi ăştia sunt mari pentru tine.
E evident că minţi.
Nu pricepi că astea sunt făcute pentru oameni de mărimea ta...
- şi nu a noastră? - Alte minciuni.
- Aveţi şi voi astfel de lucruri? - Bineînţeles că da.
Ai recunoscut.
Dar nu mărimea asta. Sunt prea mari pentru noi.
Oricine poate vedea asta.
Dacă crezi că venim dintr-un ţinut cu oameni de mărimea noastră, aşa este.
Dar asta e o altă planetă, departe de aici, nu de peste mare.
Minţi. M-am săturat de minciuni pentru o singură noapte.
Mâine voi scoate adevărul de la voi...
sau o să vă omor, unul câte unul.
Să-i păziţi toată noaptea.
Dan. Dan. Dan!
Ce ai acolo?
- Un balon, desigur. - De unde l-ai luat?
De la un vânzător din parc... cu mari riscuri, aş putea spune.
Bine. La ce te-ai gândit, Fitzhugh?
Ei bine, ne putem urca în balon şi să urmăm drum balonului lor.
Aoleu! E destul de sălbatic.
Nu ai restabilit încă legătura radio cu ei?
Nu!
Păi, nu mai bine te gândeşti la o modalitate de a-i găsi?
- E mai bine decât nimic. - Bine, Fitzhugh.
Ce ştii despre aerodinamică?
La bâlciurile din ţinut, eu, Alexander B. Fitzhugh...
am făcut nenumărate ascensiuni în baloane cu aer cald.
Doamnelor şi domnilor, ridicaţi-vă şi urmăriţi-l pe marele artist al aerului...
Alexander B. Fitzhugh... cea mai mare atracţie.
Bine, bine, bine, Fitzhugh!
Uite ce, scuteşte-mă de detaliile sângeroase. Trebuie să mă întorc la staţia radio.
Tot ce am nevoie, e un pic de alimentare cu aer cald.
Am nimerit într-o fundătură.
Asta trebuie că e sursa lui de energie.
Care e natura ei? Magnetismul?
Nu cred. Atrage atât metalele cât şi nemetalele.
Şi atunci, ce e?
Există o forţă de atracţie între două corpuri.
- Noi nu avem nici măcar... - Hei!
Ceasul meu s-a oprit.
Şi al meu.
Mai bine ieşim de aici. Chestia asta ar putea fi letală.
Letală?
Steve, uite!
Aerul cald intră constant. Îi ridică presiunea!
- Nu-l umfla prea tare. - Nu-ţi face griji. Sunt expert în aer cald.
Fitzhugh, nu mă îndoiesc de asta.
Dar, ca şi amator emoţionat, cuvântul unui înţelept spune...
Ai încredere în mine. Nu am pus eu la punct întreaga operaţiune?
Furtunul, containerul, balastul.
Ba da, Fitzhugh.
Ai făcut-o. Şi dacă o să funcţioneze, vei primi toate laudele.
Cineva spunea că e imposibil, dar eu am chicotit, replicând că...
Uite! Jos! Jos!!
Nu te lăuda, până nu se termină spectacolul.
Aproape că ai aruncat totul în aer.
Îmi pare rău. Lasă-mă pe mine să mă ocup de asta.
Mai adu nişte balast.
Nu mai are nevoie de aer.
Amatori.
Ba are nevoie de mai mult aer, după părerea mea.
Fitzhugh!
Fitz, eşti rănit? Fitz, unde eşti?
Unde crezi că sunt?
Ei bine, ai comis-o din nou.
- Hmm. - Ce o să faci cu noi?
Ăştia mă ajută să văd mai bine.
- Acum ştii că nu te-am minţit. - Nu sunt convins de asta.
Poate că i-aţi făcut atât de mari, cu un scop anume.
De ce nu vrei să crezi asta? Oamenii de dincolo de mare, sunt la fel de mari ca tine.
Şi sunt şi mai avansaţi, în anumite privinţe.
- Nu pot să cred. - Putem să-ţi dovedim asta.
Dovediţi-o!
Eliberează femeia...
şi băiatul.
Vor lua dovada şi ţi-o vor trimite.
Tu! Cel numit Steve... tu vei merge!
Restul vor rămâne aici.
Îţi ia jumătate din timpul în care aţi ajuns aici.
Ai timp astfel să faci călătoria în ambele sensuri.
Ai timp până ce nisipul curge în clepsidră.
Dacă nu eşti înapoi până atunci...
prin aceasta decretez...
că prietenii tăi vor fi ucişi.
Spindrift. Spindrift, răspunde!
Steve, tu eşti?
Da, Dan. Uite... mă întorc singur.
- Cum? - Nu am timp să-ţi explic.
Am nevoie de dovezi.
Fotografii, sau orice altceva. Dovezi că acolo locuiesc giganţi.
Şi că au... tot felul de tehnologii avansate.
- Da. Altceva? - Am nevoie de explozivi...
destul de puternici ca să fac o bombă mare.
Tu şi Fitz... să aveţi astea când aterizez.
Şi să fiţi pregătiţi să veniţi cu mine.
- Bine. Dar ce e cu ceilalţi? - Sunt ţinuţi ostatici.
- De aceea trebuie să ne grăbim. - Bine.
Ne punem pe treabă. Îl iau şi pe Fitzhugh.
Îţi dai seama desigur, că nu vreau să îţi fac niciun rău.
Încearcă să o păcălească.
Nu o să-i spună nimic din ce ea nu vrea să afle.
Cu o singură apăsare de buton, te-aş putea ridica în aer şi lăsa apoi să cazi.
Dacă nu-mi răspunzi la întrebări, o să o fac.
Şi să te privezi de unica ta sursă de informaţii?
Tu, o sursă de informaţii?
Femeile vorbesc, Titus.
Chiar şi cele mici. Şi nu spun adevărul chiar dacă sunt obligate.
Du-te înapoi la ceilalţi!
Broasca asta nu se clinteşte.
Dan, tocmai am trecut oceanul.
Voi fi acolo curând.
Bine. Chiar acum suntem la sediul poliţiei.
Mă tem că va trebui aruncată în aer.
Nimic nu se obţine uşor, Fitzhugh.
Bine, Fitzhugh. Acum poţi pune praful de puşcă.
Omul ăsta căruia îi spuneţi Mark... vrei să spui că nu e nimic neobişnuit cu el?
Da, domnule. E doar un om obişnuit.
Presupunând că unul din voi patru, trebuie să moară...
Să moară?
Sunteţi de acord că la fel de bine, acesta ar putea să fie Mark.
- Oh, nu Mark. - De ce?
- E doar un om obişnuit. - Nu. E un geniu.
Dacă unul ar trebui să moară, eu aş fi cel căruia nu i s-ar simţi lipsa.
Mark, un geniu, spui?
Da, domnule. Un adevărat geniu. Nu-l poţi omorî.
- Nu pot? - Poate că el te-ar putea ajuta.
E om de ştiinţă. Şi unul mare.
Eşti un băiat prost, dar mi-ai fost de mare ajutor.
Andros, ia-l pe omul ăsta de aici.
Am crezut că eşti un om care nu primeşte ordine, Andros.
Aşteaptă!
Oricând eşti gata.
Mark!
Mark, ce este? Lasă-mă să văd!
Acum îmi veţi răspunde la întrebări.
Cel căruia îi spuneţi Steve... tocmai m-am gândit la el.
A fost prea uşor de acord să plece cu balonul...
în locul femeii şi a băiatului.
Are un plan ca să mă înşele, nu-i aşa?
- Nu există niciun plan. - Care e planul?
Nu există niciun plan!
Oh, opreşte-l!
Nu m-am gândit că un micuţ poate fi atât de încăpăţânat.
Nu! Ţi-a spus adevărul! Nu există niciun plan!
Pune-o aici, pe fotografie.
- Fitzhugh, fii atent cu asta. - Nu vă fie teamă.
Am mare respect pentru lucrurile care explodează.
Spindrift. Spindrift, răspunde!
Spune, Steve.
Dan, ar trebui să aterizez în parc, chiar aproape de locul de unde am plecat.
- Bine. - Ai chestiile de care am nevoie?
- Da. - Întreabă-l ce se întâmplă.
Oh, Dan, mai bine aduci şi câteva paraşute.
Bine, suntem pe drum.
Ia două paraşute. Sunt în camera de materiale.
Paraşute? Pentru ce-i trebuie paraşute?
Ai încercat vreodată să sari fără una?
Ai putea să te răneşti.
Instrumentele îmi spun că balonul nu e încă în aer pe drumul de întoarcere.
Încarcă ceva. Nu o să-l distrug pe cel numit Mark, desigur.
E foarte valoros pentru mine, odată ce l-am condiţionat.
Dar în ce vă priveşte pe voi...
pe cât de mult vă respect...
va trebui să vă omor.
Chiar la timp. Nu ne-a rămas prea mult timp.
- Ce e? Ce se întâmplă? - Urcă alea în interior.
- Avem un termen limită? - Ca întotdeauna.
Trei vieţi sunt în joc. Dă-i drumul, Fitzhugh!
Fotografii. Paraşute.
Exploziv plastic pentru o bombă.
Era să o comiţi din nou. Şi acum, umblă mai atent.
Haide, treceţi înăuntru!
Dă-i drumul!
Haide, Steve!
Eşti bine?
Bine că nu eram prea sus când s-a spart.
Niciodată nu o să ne încadrăm în timp, cu clepsidra aia.
- Nu în chestia asta. - Avem un alt balon la navă.
- Ăla nu e bun, e plin de găuri. - Ştiu unde sunt mai multe din astea.
Zeci! Veniţi să vă arăt!
Acolo, aşa cum v-am spus. Sunt toate baloanele de care avem nevoie.
- Vânzătorul trebuie să fie pe aproape. - Poate că s-a dus să mănânce.
Să sperăm că mănâncă încet.
Dezlegăm balonul, ne ridicăm şi plecăm.
- Da. - Avem nevoie de o contragreutate.
Stânca asta. Să vedem dacă o putem muta.
Bine.
Hai să o ridicăm.
- Despre ce vorbeşti? Stânca asta are o tonă. - Balonul duce orice greutate, Fitzhugh.
- Oh, ridicaţi-o! - Da.
Asta e!
Urcaţi.
Aveţi noroc. În sfârşit, balonul e în aer.
Ne deplasăm împotriva vântului. Cum e posibil?
Mai bine vă ţineţi strâns. Amândoi.
E vorba de timpul ăla.
Ţineţi-le!
Suntem pe drum.
Cu puţin noroc, ar putea ajunge la timp ca să vă salveze.
O interesantă întrecere cu timpul.
Dacă ajung aici înainte ca nisipul să se termine...
veţi fi cruţaţi.
- Dacă nu... - Titus, ascultă.
Steve e deja pe drum Ce mai contează câteva grăunţe de nisip?
Am făcut un jurământ. Întregul meu regat e construit pe ascultare.
Nu poate fi nicio excepţie. Asta e o cursă contra cronometru.
Şi cu două vieţi la mijloc...
miza este mare.
Ne-am oprit.
- Vom coborî curând. Totul e gata? - Da.
- Ştii cum să găseşti locul. - Aşa cred.
- Bine. - Să mergem!
Dă-mi explozivul.
Ne vedem acolo.
Fitzhugh, sus!
Haide!
Nu, Steve!
- De aici. - Unde te duci?
Aici jos. Bine.
E... e mai aproape de pământ.
Ah! Păcat că timpul s-a scurs.
Balonul e aici. Vieţile voastre sunt cruţate.
Oh, Steve, suntem bucuroşi să te vedem!
- Ai dovada? - Bineînţeles.
Titus!
Ţi-am adus nişte fotografii. Ai face bine să te uiţi la ele.
Uită-te la asta.
Bine, Fitz. Dă-i drumul!
Pune-o acolo jos, în capăt.
Poftim!
Asta ar trebui să-ţi dovedească faptul că oamenii de unde am venit,
sunt de mărimea voastră...
şi nu a noastră.
Şi asta ar trebuie să fie interesantă pentru tine.
Doar observă armele cu care te pot distruge.
Uită-te mai bine.
Să mergem!
Ce sunt astea din fotografie?
Sunt rachete cu rază lungă de acţiune.
Cu aceste arme, oamenii de acolo pot trage peste mare...
şi să te extermine dintr-un singur atac.
De unde ştiţi sigur că rachetele astea pot să facă ce aţi spus?
Am ajutat la construirea unora similare pe Pământ.
Atunci, o să le construieşti şi pentru mine.
Ei bine, asta o să dureze ani.
Veţi rămâne aici ani de zile.
Ba chiar pentru totdeauna.
Stai jos! O să ne dai de gol!
Pune-i pe masă.
Acum ştiu că nu pot fi de încredere.
Pe Mark îl ţin să mă ajute. Pe ceilalţi, ucideţi-i acum!
Lasă-i în pace!
Cum îţi permiţi? Prinde-l!
Ei bine, văd că amândoi aveţi nevoie de o lecţie ca să vă reveniţi.
Explozivii... sunt setaţi să detoneze în orice moment.
Andros, tot locul ăsta o să sară în aer.
Adăpostiţi-vă aici!
Urcaţi în coş!
Cred că Titus e mort.
Nu se poate să mai fie în viaţă, după o asemenea explozie.
Mă tem că nici Andros.
Bietul, Andros!
Îi datorăm recunoştinţa noastră.
Până mâine pe timpul ăsta, ar trebui să fim înapoi în tabără.
Mâine?
E destul de stat blocat aici în balonul ăsta.
Te plângi?
Traducerea şi adaptarea Virgil G.N.