A fost odată ca niciodată
o pădure fermecată în care trăiau personajele poveştilor noastre.
Poate nu chiar aşa cum le ştim noi...
Într-o bună zi, ele s-au trezit captive
într-un loc în care li s-au furat toate finalurile fericite.
În lumea noastră.
Iată cum s-a întâmplat...
Ai ajuns prea târziu...
Nu... Nu!
- Ridicaţi capacul. - Îmi pare rău. A murit.
Măcar lăsaţi-mă să-mi iau rămas-bun.
Tu eşti!
M-ai găsit!
Te-ai îndoit vreodată?
Sicriul de cristal m-a speriat...
Să nu te temi! Te voi găsi de fiecare dată!
Făgăduieşti?
Da.
Iar tu, Albă-ca-Zăpada, îl iei pe acest bărbat de soţ
şi îl vei iubi veşnic?
Da!
Vă declar soţ şi soţie!
Iertaţi-mă. Am întârziat.
Împărăteasa! Fugiţi!
Nu mai e împărăteasă! E doar o vrăjitoare rea!
Nu te înjosi să-i răspunzi! Nu e nevoie.
Îţi iroseşti vremea. Ai pierdut.
Şi nu te voi lăsa să ne strici nunta.
N-am venit să stric nimic. Dimpotrivă, dragul meu.
- Am venit să vă aduc un dar - Nu vrem nimic din partea ta!
Dar îl veţi primi oricum. Darul meu pentru voi...
...e această zi fericită.
Dar de mâine îmi încep adevărata lucrare.
V-aţi rostit legămintele. Acum e rândul meu.
În curând, tot ce aveţi drag, tot ce iubiţi voi, cu toţii,
vă va fi luat de-a pururi.
Iar din durerea voastră va înmuguri izbânda mea.
Vă voi nimici fericirea,
chiar de-ar fi ultima mea făptuire!
E bună cartea?
E mai mult decât o carte.
- Emma! - Bryan!
- Arăţi foarte... - Suntem în era internetului.
- Fotografiile pot fi... - Furate, vechi, copiate din reviste.
Deci...
Spune-mi ceva despre tine, Emma.
- Azi e ziua mea. - Şi o petreci cu mine!
- Ţi-ai lăsat prietenii? - Sunt singuratică.
- Şi nu te împaci cu familia? - N-am cu cine mă împăca.
- Orice om are familie. - Da. Dar nu toţi ne-o cunoaştem.
- Încă n-ai luat-o la goană? - Nicio şansă.
Eşti pe departe cea mai sexy şi singură orfană pe care am cunoscut-o.
Bine! Acum e rândul tău! Stai să ghicesc.
- Eşti chipeş, fermecător... - Spune mai departe.
...tipul de bărbat care... Opreşte-mă dacă greşesc.
Ai furat de la patron, ai fost arestat şi ai fugit din oraş până să fii închis.
- Poftim? - Mai grav, eşti însurat.
Soţia te iubeşte, ţi-a plătit cauţiunea. Tu cum o răsplăteşti?
- Ieşi la întâlnire. - Cine eşti?
- Tipa care a pus restul banilor. - Tu eşti creditorul?
Creditoarea.
Serios?
Nu trebuie să faci asta. Voi plăti. Am banii.
Ba nu. Iar dacă i-ai avea, ar trebui să-i dai soţiei, pentru familie.
Ce ştii tu despre familie?
Nimic.
Încă un an peste aşteptări...
- Cu ce te pot ajuta? - Eşti Emma Swan?
- Da. Tu cine eşti? - Mă numesc Henry. Sunt fiul tău.
Hei! Puştiule!
Puştiule! N-am niciun fiu!
Unde ţi-s părinţii?
N-ai dat un copil spre adopţie acum zece ani?
Eu sunt.
O clipă...
Ai suc? Nu răspunde, am găsit.
- Ar trebui să pornim la drum. - Încotro?
Vino acasă cu mine.
- Bine... Anunţ poliţia. - Voi spune că m-ai răpit.
- Şi vei fi crezut. Sunt mama ta naturală. - Da.
- N-ai să faci asta. - Pune-mă la încercare.
Eşti şmecher. Nu m-oi pricepe eu la prea multe,
însă am un dar. O superputere, dacă vrei.
Miros de la o poştă mincinoşii. Iar tu, puştiule, eşti unul.
Stai! Te rog, nu suna la poliţie! Vino acasă cu mine.
- Unde "acasă"? - În oraşul Storybrooke din Maine.
Storybrooke? (Povestea care s-a stricat) Serios?
Bine. Ne întoarcem la Storybrooke.
- Ce e? - Nimic.
Iar te gândeai la vorbele împărătesei, aşa-i?
Albă, n-o s-o iau iar de la capăt. Uită de împărăteasă! Aşteptăm un copil!
Din seara nunţii, n-am mai avut o noapte de odihnă.
Exact asta urmăreşte, să te sperie. Sunt doar vorbe! Nu ne poate face rău!
A otrăvit mărul fiindcă eram mai frumoasă decât ea.
Habar n-ai de ce e în stare!
- Cum pot să-ţi uşurez povara? - Lasă-mă să vorbesc cu el.
- Cu el? Cu... - Da.
Nu! E prea primejdios.
- Vede viitorul. - A fost întemniţat cu bună-dreptate.
Îmi poţi făgădui că odorul nostru va fi în siguranţă?
Mă poţi linişti? El poate.
Bine. Pentru copilul nostru.
Mi-e foame. Ne oprim undeva?
Nu suntem în excursie. Nu facem opriri pentru gustări.
- De ce nu? - Gata, puştiule, sau pleci cu autobuzul.
Am un nume. E Henry.
- Ce-i aia? - Nu-s sigur că eşti pregătită.
Pentru poveşti?
Nu sunt poveşti. Sunt adevărate.
Toate poveştile din carte s-au întâmplat în realitate.
Sigur că da...
Foloseşte-ţi superputerea şi vezi dacă mint.
Tu crezi că e aşa. Nu înseamnă că e adevărat.
Credinţa le face adevărate. Tu ar trebui să ştii cel mai bine.
- De ce? - Fiindcă eşti în carte.
- Ai probleme, puştiule... - Da, iar tu ai să le repari.
În faţa lui, nu intraţi în lumină şi, orice-ar fi, nu-i spuneţi numele vostru!
Dacă-l află, va căpăta putere asupra voastră.
Rumpelstiltskin!
- Am o întrebare pentru tine! - Nu tu.
Ei au. Albă-ca-Zăpada şi prinţul!
Mă jigniţi! Veniţi în lumină şi daţi-vă jos glugile alea ridicole!
- Aşa e mult mai bine! - Am venit să te întrebăm despre...
Da, ştiu de ce aţi venit! Ca să desluşiţi ameninţarea împărătesei.
- Spune-ne ce ştii! - Câtă încordare!
Nu vă temeţi! Eu vă pot linişti cugetul.
Dar trebuie să daţi ceva la schimb.
- Nu! Pierdem vremea cu el! - Ce vrei?
- Numele copilului vostru nenăscut. - Nici gând!
De acord! Ce ştii?
Împărăteasa a aruncat un blestem puternic.
Vine! Nu mai e mult şi veţi fi în temniţă cu toţii!
Cum sunt eu acum, dar mai rău!
Închisoarea voastră, ale noastre, ale tuturor, vor fi timpul,
pentru că timpul se va opri şi noi vom fi prinşi într-un loc groaznic,
în care tot ce avem drag ne va fi luat, iar noi ne vom chinui veşnic,
în vreme ce împărăteasa se va desfăta, în sfârşit biruitoare!
Nu vor mai exista finaluri fericite.
- Ce putem face? - Noi, nimic.
Atunci, cine poate?
Puiul de om care-ţi creşte în pântec.
Data viitoare ţi-o retez!
Copilul e singura noastră speranţă. Duceţi-l la adăpost!
În ziua când va împlini 28 de ani, se va întoarce.
Vă va regăsi şi bătălia cea mare va începe!
Destul! Plecăm.
Staţi! Aveam o tocmeală! Spuneţi-mi numele ei!
Aveam o tocmeală! Trebuie să ştiu numele ei!
- Vreau numele ei! - "Ea"? E băiat!
Domniţă! Tu ştii că am dreptate!
Spune-mi, cum o cheamă?
Emma. Numele ei e Emma.
Emma...
- Îmi spui o adresă, puştiule? - Strada Nu-ţispun, numărul 24.
Am avut o seară lungă şi ceasul e aproape...
- ...20:15. - Ceasul e înţepenit de când mă ştiu.
- Aici, timpul s-a oprit. - Poftim?
E blestemul împărătesei celei rele.
I-a trimis aici pe toţi cei din Pădurea Fermecată.
Stai aşa... Împărăteasa cea rea a trimis aici personaje de poveste?
Da. Sunt captive aici.
Prinse în timp, în Storybrooke, Maine?
- Asta-i povestea ta? - E adevărat!
- De ce nu pleacă? - Nu pot.
Dacă încearcă, se întâmplă ceva rău.
Henry! Ce cauţi aici?
- Totul e-n ordine? - Da, Archie.
- Ea cine-i? - L-am adus acasă.
E mama mea, Archie.
- Aha... - Ştii unde stă?
Pe strada (?). Casa primăriţei e cea mai mare.
- Eşti fiul primăriţei? - Poate că da...
Unde ai fost azi? Ai lipsit de la şedinţa psihologică.
Am uitat să-ţi spun. Am fost în excursie.
Henry, ce te-am învăţat eu despre minciună?
Nu obţii nimic bun dacă cedezi părţii întunecate.
Bine... Ar trebui să-l duc acasă.
Sigur că da... Atunci, noapte bună! Să fii cuminte, Henry!
- El e psihiatrul tău? - Nu sunt nebun!
N-am spus asta. Dar nu-mi pare un om blestemat.
- Poate că încearcă să te ajute. - El are nevoie de ajutor.
- Nu ştie... - Că e un personaj de poveste?
Niciunul nu-şi mai aminteşte cine e.
Convenabil... Bine, intru în joc. El cine e?
- Jiminy Cricket! (Greieraşul Jiminy) - Minţi! Văzusem eu că-ţi creşte nasul!
- Nu sunt Pinocchio! - Sigur că nu. Ar fi ridicol.
- Eu zic să luptăm! - E o idee proastă.
Nu obţii nimic bun dacă cedezi părţii întunecate.
Şi cugetele curate câte războaie au câştigat?
S-o înlăturăm pe împărăteasă până-şi aruncă blestemul!
- Putem crede ce zice Rumpelstiltskin? - Mi-am trimis oamenii în pădure.
Animalele şuşotesc despre planul ei. Dacă nu facem ceva, o vom păţi!
Degeaba. Viitorul e scris deja.
Nu! Refuz să cred asta!
- Binele nu poate pierde. - Dar noi putem.
Nu! Nu atâta vreme cât ne avem unul pe altul!
Dacă-l crezi despre blestem, crede-l şi despre copilul nostru!
Ea ne va izbăvi!
Ce-i asta?
Singura noastră speranţă de salvare a copilului!
Un copac? Soarta noastră atârnă de un copac?
- Deci vorbeam despre luptă... - Copacul e fermecat.
Cioplit, poate fi scut împotriva oricărui blestem.
Gepetto, poţi construi aşa ceva?
Eu şi băiatul meu putem.
Va reuşi. Trebuie să avem nădejde.
Dar mai e ceva. Descântecul e puternic, dar nu atotputernic.
Copacul poate adăposti un singur om.
Te rog, nu mă duce înapoi acasă!
Trebuie! Părinţii tăi trebuie să fie îngrijoraţi foc!
N-am părinţi! Doar o mamă rea!
Rea? Nu crezi că exagerezi?
E rea. Nu mă iubeşte. Doar se preface.
Puştiule...
Sigur nu e adevărat.
Henry?
Henry!
Eşti teafăr? Pe unde ai umblat?
- Ce s-a întâmplat? - Mi-am găsit adevărata mamă!
- Eşti mama biologică a lui Henry? - Bună seara!
Mă duc să văd cum se simte băiatul.
Bei un pahar din cel mai bun cidru de mere pe care l-ai gustat vreodată?
Ceva mai tare n-aveţi?
- Cum m-a găsit? - Habar n-am.
L-am adoptat când avea trei săptămâni.
Datele erau confidenţiale. Ni s-a spus că mama refuza contactul.
- Vi s-a spus bine. - Şi tatăl lui?
- A avut unul. - Am motive să mă tem de el?
Nu. Habar n-are despre copil.
Dar am motive să mă tem de tine, dră Swan?
Deloc.
Puteţi fi liniştită, dnă primar. Henry e obosit, dar teafăr.
Mulţumesc, şerifule.
Îmi cer scuze că te-a deranjat. Nu ştiu ce l-a apucat.
Copiii au momente dificile. Se mai întâmplă.
De când am fost aleasă primar, mi-e greu să-mi împart timpul.
- Presupun că ai un serviciu stabil? - Îmi câştig existenţa.
Imaginează-ţi cum e să mai ai unul. Aşa e o mamă singură.
Aşa că am pretenţii la disciplină. Sunt severă? Probabil.
Dar o fac spre binele lui. Vreau să facă performanţă.
Asta nu mă face rea, nu-i aşa?
Zice şi el aşa, din cauza poveştilor.
- Ce poveşti? - Din cartea lui.
Crede că oamenii sunt personaje de basm. Cică psihologul lui e Jiminy Cricket.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
De fapt, nu mă priveşte. E copilul tău. Iar eu ar trebui să mă întorc acasă.
Sigur că da.
Hoţoman mic!
- Nu vreau să fac asta! - Trebuie să pleci tu.
Nu te părăsesc!
E singura cale. Acolo vei fi ferită de blestem.
A spus că de va întâmpla când fata va împlini 28 de ani!
Ce înseamnă 28 de ani pentru o dragoste eternă?
Cred în tine. Mă vei salva, aşa cum eu te-am salvat pe tine.
Ce-i?
Copilul... Vine!
Scoală!
Uite!
Blestemul! Începe!
La ce te uiţi, soro?
Fii cuviincios, Leroy! E musafira noastră!
Deci tu eşti mama lui Henry? Mă bucur că te-a regăsit.
- De fapt, venisem să-l las acasă. - Te înţeleg.
Toţi copiii sunt puşlamale. Cine are nevoie de ei?
Eu aş da orice să am unul.
Eu şi soţia am încercat mulţi ani, dar n-a fost să fie.
Hai, pune-te pe bocit!
Leroy, dacă-ţi dau drumul, trebuie să te porţi cum se cuvine.
Zâmbeşte şi nu mai intra în bucluc.
- Serios? - Băutura Reginei a fost prea tare.
Nu eram beată. Am văzut un lup pe mijlocul drumului.
- Un lup, sigur... - Henry a fugit iar de-acasă. Trebuie să...
Ea ce caută aici? Ştii unde e Henry?
L-am văzut ultima oară când ţi l-am lăsat acasă. Şi am alibi.
- Azi-dimineaţă nu era în cameră. - Ai încercat la amicii lui?
N-are niciunul. E singuratic.
Toţi copiii au prieteni. Te-ai uitat în calculatorul lui?
- I-ar fi trimis cuiva un e-mail. - De unde ştii?
Meseria mea e să găsesc fugari. Daţi-mi drumul şi vă ajut să-l găsiţi.
E isteţ. Şi-a golit căsuţa de mesaje.
Dar nici eu nu-s mai prejos. Să încercăm o recuperare...
Eu sunt de modă veche. Cercetez străzile şi bat pe la uşi.
Tu ai salariu. Eu sunt plătită după rezultat. Nu-mi permit să caut pe străzi.
Am găsit un site, cineimamata.org.
Taxa e mare. Are carte de credit?
- Are doar zece ani! - A folosit un card.
Să vedem istoricul tranzacţiilor. Mary Margaret Blanchard. Cine-i? (blanche - albă)
Învăţătoarea lui Henry.
În timp ce-i construiţi căsuţa, ţineţi minte că e o casă, nu o cuşcă.
Pasărea e o fiinţă liberă.
O faceţi pentru ele, nu pentru noi.
Păsările sunt fidele.
Dacă le iubiţi şi vă iubesc, vă vor găsi de fiecare dată.
Continuăm după pauză. Nu alergaţi!
Mulţumesc!
- De ce aţi venit aici, dnă Mills? - Unde e fiul meu?
- Credeam că e acasă, bolnav. - Veneam aici dac-ar fi fost aşa?
I-ai împrumutat cardul ca s-o găsească pe ea?
Cine sunteţi dv?
- Sunt... - Cea care l-a dat spre adopţie.
- Nu ştii unde e, aşa-i? - Din păcate, nu.
E isteţ! N-ar fi trebuit să-i dau cartea aia.
- Ce-i cu cartea aia despre care tot aud? - E o carte veche cu poveşti.
Ştiţi prea bine că Henry e un băieţel deosebit.
E inteligent şi creativ.
Şi, poate aţi observat şi dv, singuratic.
- Avea nevoie de ea. - Are nevoie să se trezească.
Îmi pierd timpul pe-aici.
Drum bun până la Boston!
- Scuze pentru deranj. - Nu e nevoie.
E în ordine. În parte, e şi vina mea.
- Cum l-ar putea ajuta cartea? - Pentru ce crezi că sunt poveştile?
Sunt poveşti clasice. Nu degeaba le ştim cu toţii.
Ne ajută să suportăm lumea când nu are noimă.
- Henry nu e tocmai fericit. - Da, maică-sa e o scorpie.
Nu numai asta. E ca toţi copiii adoptaţi.
E muncit mereu de întrebarea inevitabilă: de ce m-a dat?
Iartă-mă. N-am vrut să te judec.
E în ordine.
I-am dat cartea ca să capete cel mai important lucru.
Speranţă.
E o putere mare în a crede chiar şi în posibilitatea unui final fericit.
- Ştii unde e, nu-i aşa? - Caută-l în castelul lui.
Nu pot naşte copilul acum!
Ajut-o! O să fie bine.
Încă puţin şi garderobul e gata. Îndură!
E gata!
E prea târziu. N-o putem trimite la drum aşa.
În garderob... încape un singur om.
Atunci, planul nostru a eşuat.
Măcar suntem împreună.
Nu. Du-o la garderob.
- Ţi-ai pierdut minţile?! - Nu! E singura cale! Salveaz-o!
- Nu ştii ce vorbeşti! - Ba da!
Trebuie să credem că se va întoarce ca să ne salveze!
Trebuie să-i dăm o şansă la viaţă!
Du-te cu bine, Emma!
Să te întorci la noi!
Ai uitat cartea în maşină.
A rămas înţepenit, aşa-i?
Sperasem că lucrurile se vor schimba după ce te voi aduce aici.
- Că va începe bătălia cea mare. - Eu nu duc nicio bătălie, puştiule.
Ba da! Acesta ţi-e destinul! Vei aduce înapoi finalurile fericite!
- Termină cu prostiile din carte! - Nu trebuie să fii urâcioasă.
Ştiu că-ţi sunt simpatic. Îmi dau seama. Dar mă respingi fiindcă te simţi vinovată.
Nu trebuie. Ştiu de ce m-ai dat.
Ai vrut să am o şansă în viaţă.
- De unde ştii? - De asta te-a dat pe tine Albă-ca-Zăpada.
Ascultă-mă, puştiule. Nu sunt personaj de carte.
Sunt un om normal. Nu sunt o izbăvitoare.
Dar ai avut dreptate undeva.
Am vrut să ai cele mai bune şanse în viaţă. Dar cu mine nu se poate.
- Haidem! - Te rog, nu mă duce înapoi acolo!
Rămâi cu mine o săptămână Atât îţi cer!
- Vei vedea că nu sunt nebun! - Trebuie să te duc la mama ta.
Nu ştii cum e să trăiesc cu ea! Am o viaţă îngrozitoare!
Asta e îngrozitor? Eu am fost lăsată pe marginea străzii.
Părinţii mei nici măcar nu m-au dus la maternitate!
Am ajuns la orfelinat. Am fost adoptată, dar adusă înapoi la trei ani!
Uite ce e...
Mama ta se străduieşte din tot sufletul.
Ştiu că e greu şi că uneori ţi se pare că nu te iubeşte.
- Dar măcar ea te vrea. - N-ai fost lăsată pe marginea străzii!
- Pe acolo ai ieşit! - Poftim?
Când ai trecut prin garderob, ai apărut în stradă.
Părinţii tăi au încercat să te salveze de blestem.
Sunt convinsă...
Să mergem, Henry.
Nu!
Te rog! Întoarce-te la mine!
Fii liniştită, drăguţă.
Peste câteva clipe, nu-ţi vei mai aminti că l-ai cunoscut.
- Darămite că l-ai iubit. - De ce ai făcut asta?
Pentru că ăsta e finalul meu fericit!
- Copilul? - A dispărut.
Era în garderob. Apoi a dispărut.
- E de negăsit. - Unde e fetiţa?
Deci a scăpat!
Vei pierde până la urmă!
Acum ştiu asta!
Binele va învinge mereu!
Asta rămâne de văzut.
- Unde mergem? - Într-un loc îngrozitor.
Pur şi simplu îngrozitor.
Un loc unde singurul final fericit va fi al meu.
- Îţi mulţumesc. - N-ai pentru ce.
Se pare că s-a ataşat repede de tine.
E ciudat... Ieri a fost ziua mea.
Când am suflat în lumânarea de pe prăjitura cumpărată de mine,
mi-am pus dorinţa să nu mai fiu singură de ziua mea.
Imediat, a apărut Henry.
- Sper că n-ai înţeles greşit. - Poftim?
Să n-ai impresia că te invit să reintri în viaţa lui.
Dră Swan, acum zece ani ai luat o hotărâre.
În ultimul deceniu, cât tu ai... Dumnezeu ştie ce ai făcut,
eu i-am schimbat scutecele, i-am domolit febra şi am trecut prin toate grijile.
Tu l-ai născut, dar e fiul meu!
- N-am... - N-ai dreptul să vorbeşti!
N-ai niciun drept! Ai renunţat la toate când l-ai abandonat.
Ştii ce e o adopţie închisă? Tu ai cerut-o.
Nu ai niciun drept asupra lui Henry şi aşa va rămâne!
Aşa că suie-te în maşină şi pleacă din oraş!
Dacă n-o faci, te voi distruge,
chiar de-ar fi ultimul lucru pe care-l voi făptui!
Adio, dră Swan!
Îl iubeşti?
Ce-ai spus?!
Îl iubeşti pe Henry?
Evident că-l iubesc.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
PACIENT NECUNOSCUT
LA BUNICA - pensiune şi restaurant -
Ai lipsit toată noaptea şi acum pleci iarăşi!
- Mai bine plecam la Boston! - Îmi pare rău că infarctul meu
ţi-a stricat planurile de mutare pe coasta de est!
Bună seara... Aş vrea să închiriez o cameră.
Serios? Cu vedere la piaţă sau la pădure?
Cea cu vedere la piaţă costă mai scump, dar având în vedere...
E bine cu vedere la piaţă.
- Pe ce nume? - Swan.
- Emma Swan. - Emma!
- Ce nume fermecător! - Mulţumesc.
- Sunt toţi banii. - Sigur că da. Mulţumesc.
Şedere plăcută...
...Emma.
- Cine-i ăla? - Domnul Gold.
- El e proprietarul. - Hanului?
Nu. Al oraşului.
Aşadar, cât veţi sta la noi?
O săptămână. Doar o săptămână.
Minunat!
Bine aţi venit în Storybrooke!
Sincronizare: DISTEL @ www.subs.ro