A fost odată ca niciodată
o pădure fermecată în care trăiau personajele poveştilor noastre.
Poate nu chiar aşa cum le ştim noi...
Într-o bună zi, ele s-au trezit captive
într-un loc în care li s-au furat toate finalurile fericite.
În lumea noastră.
Iată cum s-a întâmplat...
Ai ajuns prea târziu...
Nu... Nu !
- Ridicaţi capacul. - Îmi pare rău. A murit.
Măcar lăsaţi-mă să-mi iau rămas-bun.
Tu eşti !
M-ai găsit !
Te-ai îndoit vreodată ?
Sicriul de cristal m-a speriat...
Să nu te temi ! Te voi găsi de fiecare dată !
Făgăduieşti ?
Da.
Iar tu, Albă-ca-Zăpada, îl iei pe acest bărbat de soţ
şi îl vei iubi veşnic ?
Da !
Vă declar soţ şi soţie !
Iertaţi-mă. Am întârziat.
Împărăteasa ! Fugiţi !
Nu mai e împărăteasă ! E doar o vrăjitoare rea !
Nu te înjosi să-i răspunzi ! Nu e nevoie.
Îţi iroseşti vremea. Ai pierdut.
Şi nu te voi lăsa să ne strici nunta.
N-am venit să stric nimic. Dimpotrivă, dragul meu.
- Am venit să vă aduc un dar - Nu vrem nimic din partea ta !
Dar îl veţi primi oricum. Darul meu pentru voi...
...e această zi fericită.
Dar de mâine îmi încep adevărata lucrare.
V-aţi rostit legămintele. Acum e rândul meu.
În curând, tot ce aveţi drag, tot ce iubiţi voi, cu toţii,
vă va fi luat de-a pururi.
Iar din durerea voastră va înmuguri izbânda mea.
Vă voi nimici fericirea,
chiar de-ar fi ultima mea făptuire !
E bună cartea ?
E mai mult decât o carte.
- Emma ! - Bryan !
- Arăţi foarte... - Suntem în era internetului.
- Fotografiile pot fi... - Furate, vechi, copiate din reviste.
Deci...
Spune-mi ceva despre tine, Emma.
- Azi e ziua mea. - Şi o petreci cu mine !
- Ţi-ai lăsat prietenii ? - Sunt singuratică.
- Şi nu te împaci cu familia ? - N-am cu cine mă împăca.
- Orice om are familie. - Da. Dar nu toţi ne-o cunoaştem.
- Încă n-ai luat-o la goană ? - Nicio şansă.
Eşti pe departe cea mai sexy şi singură orfană pe care am cunoscut-o.
Bine ! Acum e rândul tău ! Stai să ghicesc.
- Eşti chipeş, fermecător... - Spune mai departe.
...tipul de bărbat care... Opreşte-mă dacă greşesc.
Ai furat de la patron, ai fost arestat şi ai fugit din oraş până să fii închis.
- Poftim ? - Mai grav, eşti însurat.
Soţia te iubeşte, ţi-a plătit cauţiunea. Tu cum o răsplăteşti ?
- Ieşi la întâlnire. - Cine eşti ?
- Tipa care a pus restul banilor. - Tu eşti creditorul ?
Creditoarea.
Serios ?
Nu trebuie să faci asta. Voi plăti. Am banii.
Ba nu. Iar dacă i-ai avea, ar trebui să-i dai soţiei, pentru familie.
Ce ştii tu despre familie ?
Nimic.
Încă un an peste aşteptări...
- Cu ce te pot ajuta ? - Eşti Emma Swan ?
- Da. Tu cine eşti ? - Mă numesc Henry. Sunt fiul tău.
Hei ! Puştiule !
Puştiule ! N-am niciun fiu !
Unde ţi-s părinţii ?
N-ai dat un copil spre adopţie acum zece ani ?
Eu sunt.
O clipă...
Ai suc ? Nu răspunde, am găsit.
- Ar trebui să pornim la drum. - Încotro ?
Vino acasă cu mine.
- Bine... Anunţ poliţia. - Voi spune că m-ai răpit.
- Şi vei fi crezut. Sunt mama ta naturală. - Da.
- N-ai să faci asta. - Pune-mă la încercare.
Eşti şmecher. Nu m-oi pricepe eu la prea multe,
însă am un dar. O superputere, dacă vrei.
Miros de la o poştă mincinoşii. Iar tu, puştiule, eşti unul.
Stai ! Te rog, nu suna la poliţie ! Vino acasă cu mine.
- Unde "acasă" ? - În oraşul Storybrooke din Maine.
Storybrooke ? (Povestea care s-a stricat) Serios ?
Bine. Ne întoarcem la Storybrooke.
- Ce e ? - Nimic.
Iar te gândeai la vorbele împărătesei, aşa-i ?
Albă, n-o s-o iau iar de la capăt. Uită de împărăteasă ! Aşteptăm un copil !
Din seara nunţii, n-am mai avut o noapte de odihnă.
Exact asta urmăreşte, să te sperie. Sunt doar vorbe ! Nu ne poate face rău !
A otrăvit mărul fiindcă eram mai frumoasă decât ea.
Habar n-ai de ce e în stare !
- Cum pot să-ţi uşurez povara ? - Lasă-mă să vorbesc cu el.
- Cu el ? Cu... - Da.
Nu ! E prea primejdios.
- Vede viitorul. - A fost întemniţat cu bună-dreptate.
Îmi poţi făgădui că odorul nostru va fi în siguranţă ?
Mă poţi linişti ? El poate.
Bine. Pentru copilul nostru.
Mi-e foame. Ne oprim undeva ?
Nu suntem în excursie. Nu facem opriri pentru gustări.
- De ce nu ? - Gata, puştiule, sau pleci cu autobuzul.
Am un nume. E Henry.
- Ce-i aia ? - Nu-s sigur că eşti pregătită.
Pentru poveşti ?
Nu sunt poveşti. Sunt adevărate.
Toate poveştile din carte s-au întâmplat în realitate.
Sigur că da...
Foloseşte-ţi superputerea şi vezi dacă mint.
Tu crezi că e aşa. Nu înseamnă că e adevărat.
Credinţa le face adevărate. Tu ar trebui să ştii cel mai bine.
- De ce ? - Fiindcă eşti în carte.
- Ai probleme, puştiule... - Da, iar tu ai să le repari.
În faţa lui, nu intraţi în lumină şi, orice-ar fi, nu-i spuneţi numele vostru !
Dacă-l află, va căpăta putere asupra voastră.
Rumpelstiltskin !
- Am o întrebare pentru tine ! - Nu tu.
Ei au. Albă-ca-Zăpada şi prinţul !
Mă jigniţi ! Veniţi în lumină şi daţi-vă jos glugile alea ridicole !
- Aşa e mult mai bine ! - Am venit să te întrebăm despre...
Da, ştiu de ce aţi venit ! Ca să desluşiţi ameninţarea împărătesei.
- Spune-ne ce ştii ! - Câtă încordare !
Nu vă temeţi ! Eu vă pot linişti cugetul.
Dar trebuie să daţi ceva la schimb.
- Nu ! Pierdem vremea cu el ! - Ce vrei ?
- Numele copilului vostru nenăscut. - Nici gând !
De acord ! Ce ştii ?
Împărăteasa a aruncat un blestem puternic.
Vine ! Nu mai e mult şi veţi fi în temniţă cu toţii !
Cum sunt eu acum, dar mai rău !
Închisoarea voastră, ale noastre, ale tuturor, vor fi timpul,
pentru că timpul se va opri şi noi vom fi prinşi într-un loc groaznic,
în care tot ce avem drag ne va fi luat, iar noi ne vom chinui veşnic,
în vreme ce împărăteasa se va desfăta, în sfârşit biruitoare !
Nu vor mai exista finaluri fericite.
- Ce putem face ? - Noi, nimic.
Atunci, cine poate ?
Puiul de om care-ţi creşte în pântec.
Data viitoare ţi-o retez !
Copilul e singura noastră speranţă. Duceţi-l la adăpost !
În ziua când va împlini 28 de ani, se va întoarce.
Vă va regăsi şi bătălia cea mare va începe !
Destul ! Plecăm.
Staţi ! Aveam o tocmeală ! Spuneţi-mi numele ei !
Aveam o tocmeală ! Trebuie să ştiu numele ei !
- Vreau numele ei ! - "Ea" ? E băiat !
Domniţă ! Tu ştii că am dreptate !
Spune-mi, cum o cheamă ?
Emma. Numele ei e Emma.
Emma...
- Îmi spui o adresă, puştiule ? - Strada Nu-ţispun, numărul 24.
Am avut o seară lungă şi ceasul e aproape...
- ...20:15. - Ceasul e înţepenit de când mă ştiu.
- Aici, timpul s-a oprit. - Poftim ?
E blestemul împărătesei celei rele.
I-a trimis aici pe toţi cei din Pădurea Fermecată.
Stai aşa... Împărăteasa cea rea a trimis aici personaje de poveste ?
Da. Sunt captive aici.
Prinse în timp, în Storybrooke, Maine ?
- Asta-i povestea ta ? - E adevărat !
- De ce nu pleacă ? - Nu pot.
Dacă încearcă, se întâmplă ceva rău.
Henry ! Ce cauţi aici ?
- Totul e-n ordine ? - Da, Archie.
- Ea cine-i ? - L-am adus acasă.
E mama mea, Archie.
- Aha... - Ştii unde stă ?
Pe strada (?). Casa primăriţei e cea mai mare.
- Eşti fiul primăriţei ? - Poate că da...
Unde ai fost azi ? Ai lipsit de la şedinţa psihologică.
Am uitat să-ţi spun. Am fost în excursie.
Henry, ce te-am învăţat eu despre minciună ?
Nu obţii nimic bun dacă cedezi părţii întunecate.
Bine... Ar trebui să-l duc acasă.
Sigur că da... Atunci, noapte bună ! Să fii cuminte, Henry !
- El e psihiatrul tău ? - Nu sunt nebun !
N-am spus asta. Dar nu-mi pare un om blestemat.
- Poate că încearcă să te ajute. - El are nevoie de ajutor.
- Nu ştie... - Că e un personaj de poveste ?
Niciunul nu-şi mai aminteşte cine e.
Convenabil... Bine, intru în joc. El cine e ?
- Jiminy Cricket ! (Greieraşul Jiminy) - Minţi ! Văzusem eu că-ţi creşte nasul !
- Nu sunt Pinocchio ! - Sigur că nu. Ar fi ridicol.
- Eu zic să luptăm ! - E o idee proastă.
Nu obţii nimic bun dacă cedezi părţii întunecate.
Şi cugetele curate câte războaie au câştigat ?
S-o înlăturăm pe împărăteasă până-şi aruncă blestemul !
- Putem crede ce zice Rumpelstiltskin ? - Mi-am trimis oamenii în pădure.
Animalele şuşotesc despre planul ei. Dacă nu facem ceva, o vom păţi !
Degeaba. Viitorul e scris deja.
Nu ! Refuz să cred asta !
- Binele nu poate pierde. - Dar noi putem.
Nu ! Nu atâta vreme cât ne avem unul pe altul !
Dacă-l crezi despre blestem, crede-l şi despre copilul nostru !
Ea ne va izbăvi !
Ce-i asta ?
Singura noastră speranţă de salvare a copilului !
Un copac ? Soarta noastră atârnă de un copac ?
- Deci vorbeam despre luptă... - Copacul e fermecat.
Cioplit, poate fi scut împotriva oricărui blestem.
Gepetto, poţi construi aşa ceva ?
Eu şi băiatul meu putem.
Va reuşi. Trebuie să avem nădejde.
Dar mai e ceva. Descântecul e puternic, dar nu atotputernic.
Copacul poate adăposti un singur om.
Te rog, nu mă duce înapoi acasă !
Trebuie ! Părinţii tăi trebuie să fie îngrijoraţi foc !
N-am părinţi ! Doar o mamă rea !
Rea ? Nu crezi că exagerezi ?
E rea. Nu mă iubeşte. Doar se preface.
Puştiule...
Sigur nu e adevărat.
Henry ?
Henry !
Eşti teafăr ? Pe unde ai umblat ?
- Ce s-a întâmplat ? - Mi-am găsit adevărata mamă !
- Eşti mama biologică a lui Henry ? - Bună seara !
Mă duc să văd cum se simte băiatul.
Bei un pahar din cel mai bun cidru de mere pe care l-ai gustat vreodată ?
Ceva mai tare n-aveţi ?
- Cum m-a găsit ? - Habar n-am.
L-am adoptat când avea trei săptămâni.
Datele erau confidenţiale. Ni s-a spus că mama refuza contactul.
- Vi s-a spus bine. - Şi tatăl lui ?
- A avut unul. - Am motive să mă tem de el ?
Nu. Habar n-are despre copil.
Dar am motive să mă tem de tine, dră Swan ?
Deloc.
Puteţi fi liniştită, dnă primar. Henry e obosit, dar teafăr.
Mulţumesc, şerifule.
Îmi cer scuze că te-a deranjat. Nu ştiu ce l-a apucat.
Copiii au momente dificile. Se mai întâmplă.
De când am fost aleasă primar, mi-e greu să-mi împart timpul.
- Presupun că ai un serviciu stabil ? - Îmi câştig existenţa.
Imaginează-ţi cum e să mai ai unul. Aşa e o mamă singură.
Aşa că am pretenţii la disciplină. Sunt severă ? Probabil.
Dar o fac spre binele lui. Vreau să facă performanţă.
Asta nu mă face rea, nu-i aşa ?
Zice şi el aşa, din cauza poveştilor.
- Ce poveşti ? - Din cartea lui.
Crede că oamenii sunt personaje de basm. Cică psihologul lui e Jiminy Cricket.
Nu ştiu despre ce vorbeşti.
De fapt, nu mă priveşte. E copilul tău. Iar eu ar trebui să mă întorc acasă.
Sigur că da.
Hoţoman mic !
- Nu vreau să fac asta ! - Trebuie să pleci tu.
Nu te părăsesc !
E singura cale. Acolo vei fi ferită de blestem.
A spus că de va întâmpla când fata va împlini 28 de ani !
Ce înseamnă 28 de ani pentru o dragoste eternă ?
Cred în tine. Mă vei salva, aşa cum eu te-am salvat pe tine.
Ce-i ?
Copilul... Vine !
Scoală !
Uite !
Blestemul ! Începe !
La ce te uiţi, soro ?
Fii cuviincios, Leroy ! E musafira noastră !
Deci tu eşti mama lui Henry ? Mă bucur că te-a regăsit.
- De fapt, venisem să-l las acasă. - Te înţeleg.
Toţi copiii sunt puşlamale. Cine are nevoie de ei ?
Eu aş da orice să am unul.
Eu şi soţia am încercat mulţi ani, dar n-a fost să fie.
Hai, pune-te pe bocit !
Leroy, dacă-ţi dau drumul, trebuie să te porţi cum se cuvine.
Zâmbeşte şi nu mai intra în bucluc.
- Serios ? - Băutura Reginei a fost prea tare.
Nu eram beată. Am văzut un lup pe mijlocul drumului.
- Un lup, sigur... - Henry a fugit iar de-acasă. Trebuie să...
Ea ce caută aici ? Ştii unde e Henry ?
L-am văzut ultima oară când ţi l-am lăsat acasă. Şi am alibi.
- Azi-dimineaţă nu era în cameră. - Ai încercat la amicii lui ?
N-are niciunul. E singuratic.
Toţi copiii au prieteni. Te-ai uitat în calculatorul lui ?
- I-ar fi trimis cuiva un e-mail. - De unde ştii ?
Meseria mea e să găsesc fugari. Daţi-mi drumul şi vă ajut să-l găsiţi.
E isteţ. Şi-a golit căsuţa de mesaje.
Dar nici eu nu-s mai prejos. Să încercăm o recuperare...
Eu sunt de modă veche. Cercetez străzile şi bat pe la uşi.
Tu ai salariu. Eu sunt plătită după rezultat. Nu-mi permit să caut pe străzi.
Am găsit un site, cineimamata.org.
Taxa e mare. Are carte de credit ?
- Are doar zece ani ! - A folosit un card.
Să vedem istoricul tranzacţiilor. Mary Margaret Blanchard. Cine-i ? (blanche - albă)
Învăţătoarea lui Henry.
În timp ce-i construiţi căsuţa, ţineţi minte că e o casă, nu o cuşcă.
Pasărea e o fiinţă liberă.
O faceţi pentru ele, nu pentru noi.
Păsările sunt fidele.
Dacă le iubiţi şi vă iubesc, vă vor găsi de fiecare dată.
Continuăm după pauză. Nu alergaţi !
Mulţumesc !
- De ce aţi venit aici, dnă Mills ? - Unde e fiul meu ?
- Credeam că e acasă, bolnav. - Veneam aici dac-ar fi fost aşa ?
I-ai împrumutat cardul ca s-o găsească pe ea ?
Cine sunteţi dv ?
- Sunt... - Cea care l-a dat spre adopţie.
- Nu ştii unde e, aşa-i ? - Din păcate, nu.
E isteţ ! N-ar fi trebuit să-i dau cartea aia.
- Ce-i cu cartea aia despre care tot aud ? - E o carte veche cu poveşti.
Ştiţi prea bine că Henry e un băieţel deosebit.
E inteligent şi creativ.
Şi, poate aţi observat şi dv, singuratic.
- Avea nevoie de ea. - Are nevoie să se trezească.
Îmi pierd timpul pe-aici.
Drum bun până la Boston !
- Scuze pentru deranj. - Nu e nevoie.
E în ordine. În parte, e şi vina mea.
- Cum l-ar putea ajuta cartea ? - Pentru ce crezi că sunt poveştile ?
Sunt poveşti clasice. Nu degeaba le ştim cu toţii.
Ne ajută să suportăm lumea când nu are noimă.
- Henry nu e tocmai fericit. - Da, maică-sa e o scorpie.
Nu numai asta. E ca toţi copiii adoptaţi.
E muncit mereu de întrebarea inevitabilă: de ce m-a dat ?
Iartă-mă. N-am vrut să te judec.
E în ordine.
I-am dat cartea ca să capete cel mai important lucru.
Speranţă.
E o putere mare în a crede chiar şi în posibilitatea unui final fericit.
- Ştii unde e, nu-i aşa ? - Caută-l în castelul lui.
Nu pot naşte copilul acum !
Ajut-o ! O să fie bine.
Încă puţin şi garderobul e gata. Îndură !
E gata !
E prea târziu. N-o putem trimite la drum aşa.
În garderob... încape un singur om.
Atunci, planul nostru a eşuat.
Măcar suntem împreună.
Nu. Du-o la garderob.
- Ţi-ai pierdut minţile ?! - Nu ! E singura cale ! Salveaz-o !
- Nu ştii ce vorbeşti ! - Ba da !
Trebuie să credem că se va întoarce ca să ne salveze !
Trebuie să-i dăm o şansă la viaţă !
Du-te cu bine, Emma !
Să te întorci la noi !
Ai uitat cartea în maşină.
A rămas înţepenit, aşa-i ?
Sperasem că lucrurile se vor schimba după ce te voi aduce aici.
- Că va începe bătălia cea mare. - Eu nu duc nicio bătălie, puştiule.
Ba da ! Acesta ţi-e destinul ! Vei aduce înapoi finalurile fericite !
- Termină cu prostiile din carte ! - Nu trebuie să fii urâcioasă.
Ştiu că-ţi sunt simpatic. Îmi dau seama. Dar mă respingi fiindcă te simţi vinovată.
Nu trebuie. Ştiu de ce m-ai dat.
Ai vrut să am o şansă în viaţă.
- De unde ştii ? - De asta te-a dat pe tine Albă-ca-Zăpada.
Ascultă-mă, puştiule. Nu sunt personaj de carte.
Sunt un om normal. Nu sunt o izbăvitoare.
Dar ai avut dreptate undeva.
Am vrut să ai cele mai bune şanse în viaţă. Dar cu mine nu se poate.
- Haidem ! - Te rog, nu mă duce înapoi acolo !
Rămâi cu mine o săptămână Atât îţi cer !
- Vei vedea că nu sunt nebun ! - Trebuie să te duc la mama ta.
Nu ştii cum e să trăiesc cu ea ! Am o viaţă îngrozitoare !
Asta e îngrozitor ? Eu am fost lăsată pe marginea străzii.
Părinţii mei nici măcar nu m-au dus la maternitate !
Am ajuns la orfelinat. Am fost adoptată, dar adusă înapoi la trei ani !
Uite ce e...
Mama ta se străduieşte din tot sufletul.
Ştiu că e greu şi că uneori ţi se pare că nu te iubeşte.
- Dar măcar ea te vrea. - N-ai fost lăsată pe marginea străzii !
- Pe acolo ai ieşit ! - Poftim ?
Când ai trecut prin garderob, ai apărut în stradă.
Părinţii tăi au încercat să te salveze de blestem.
Sunt convinsă...
Să mergem, Henry.
Nu !
Te rog ! Întoarce-te la mine !
Fii liniştită, drăguţă.
Peste câteva clipe, nu-ţi vei mai aminti că l-ai cunoscut.
- Darămite că l-ai iubit. - De ce ai făcut asta ?
Pentru că ăsta e finalul meu fericit !
- Copilul ? - A dispărut.
Era în garderob. Apoi a dispărut.
- E de negăsit. - Unde e fetiţa ?
Deci a scăpat !
Vei pierde până la urmă !
Acum ştiu asta !
Binele va învinge mereu !
Asta rămâne de văzut.
- Unde mergem ? - Într-un loc îngrozitor.
Pur şi simplu îngrozitor.
Un loc unde singurul final fericit va fi al meu.
- Îţi mulţumesc. - N-ai pentru ce.
Se pare că s-a ataşat repede de tine.
E ciudat... Ieri a fost ziua mea.
Când am suflat în lumânarea de pe prăjitura cumpărată de mine,
mi-am pus dorinţa să nu mai fiu singură de ziua mea.
Imediat, a apărut Henry.
- Sper că n-ai înţeles greşit. - Poftim ?
Să n-ai impresia că te invit să reintri în viaţa lui.
Dră Swan, acum zece ani ai luat o hotărâre.
În ultimul deceniu, cât tu ai... Dumnezeu ştie ce ai făcut,
eu i-am schimbat scutecele, i-am domolit febra şi am trecut prin toate grijile.
Tu l-ai născut, dar e fiul meu !
- N-am... - N-ai dreptul să vorbeşti !
N-ai niciun drept ! Ai renunţat la toate când l-ai abandonat.
Ştii ce e o adopţie închisă ? Tu ai cerut-o.
Nu ai niciun drept asupra lui Henry şi aşa va rămâne !
Aşa că suie-te în maşină şi pleacă din oraş !
Dacă n-o faci, te voi distruge,
chiar de-ar fi ultimul lucru pe care-l voi făptui !
Adio, dră Swan !
Îl iubeşti ?
Ce-ai spus ?!
Îl iubeşti pe Henry ?
Evident că-l iubesc.
A FOST ODATĂ CA NICIODATĂ
PACIENT NECUNOSCUT
LA BUNICA - pensiune şi restaurant -
Ai lipsit toată noaptea şi acum pleci iarăşi !
- Mai bine plecam la Boston ! - Îmi pare rău că infarctul meu
ţi-a stricat planurile de mutare pe coasta de est !
Bună seara... Aş vrea să închiriez o cameră.
Serios ? Cu vedere la piaţă sau la pădure ?
Cea cu vedere la piaţă costă mai scump, dar având în vedere...
E bine cu vedere la piaţă.
- Pe ce nume ? - Swan.
- Emma Swan. - Emma !
- Ce nume fermecător ! - Mulţumesc.
- Sunt toţi banii. - Sigur că da. Mulţumesc.
Şedere plăcută...
...Emma.
- Cine-i ăla ? - Domnul Gold.
- El e proprietarul. - Hanului ?
Nu. Al oraşului.
Aşadar, cât veţi sta la noi ?
O săptămână. Doar o săptămână.
Minunat !
Bine aţi venit în Storybrooke !