Chuck Houston a fost omul care ş-a purtat medaliile în sinea sa
ca şi cum le-ar fi avut mereu în piept.
Chuck a fost împuşcat 178 de ori
în filme.
CENUŞĂ DIN CENUŞĂ
Dar a luptat în al doilea război mondial
şi Chuck a devenit un adevărat erou.
A fost o adevărată stea.
A fost rănit atunci când, fără a se gândi la propria-i viaţă,
s-a repezit şi a îndepărtat o grenadă înainte de a exploda
în mijlocul plutonul său
şi, uh...
salvându-le astfel viaţa lor.
S-a întâmplat în Pacificul de Sud şi fapta sa i-a adus "Inima Purpurie".
- Ai depăşit timpul cu 93 secunde. - Oh, la naiba!
- Voi rezolva asta. - Discursul e prea lent.
Serviciul să se încheie la 12:15, cu ridicarea sicriu,
şi dacă poţi tăia 93 de secunde din acel discurs, vom fi liberi să plecăm acasă.
Voi lucra la asta. Mâine este o altă zi.
- La revedere, dle Prince. - Mulţumesc, Fred. Noapte bună.
- Îmi place aranjamentul, Gerald. Mulţumesc. - Mulţumesc, domnule.
Linia doi, Verity Chandler. Aşteaptă.
- Rita, Gerald, puteţi pleca. Voi închide eu. - Noapte bună.
- Noapte bună, domnule Prince. - Noapte bună.
Verity, dragă, ai primit mesajul meu pentru înmormântarea lui Houston?
Întotdeauna primesc mesajele tale, iubitule.
Eric, trebuie să avem o conversaţie, doar noi doi.
- Strict personală. - O conversaţie? Despre ce?
Nu va fi despre serviciile de înmormântare, ca întotdeauna,
ci vom avea o discuţie particulară, bine? Vom depăna amintiri.
Doar noi doi.
"Hollywood Heartbeat", Promo de duminică, G102.
Verity, ce bârfe suculente mai ai pentru "Hollywood Heartbeat" în acest weekend?
- Ceva nou? - Lucrez la o poveste înfiorătoare cu schelete.
Uita-te la aceasta, duminică, să vezi macabele afaceri de pe Sunset Boulevard.
Şi dacă aţi auzit vreo bârfă, aveţi posibilitatea să mi-o trimiteţi la e-mail:
Vicious_rumors_@hollywood_heartbeat.com
LA AMIAZĂ HOUSTON DISTRACŢIE PH SB
Roger, dragă, sunt eu. E ora 11:30
şi magazinul a livrat doar băutură pentru petrecerea de duminică.
Ascultă, trimite-mi un e-mail cu lista clienţilor revizuită cât mai curând posibil.
La servicii funebre Haverland Prince.
Suzanne. A însemnat mult pentru Chuck.
- Nu luaţi loc, doamna Houston? - Oh, dl Prince. Scuză-mă.
- Îmi poţi face o favoare? - Da.
- Puteţi sta în primul rând cu mine? - Aţi putea sta cu cineva pe care o alegeţi.
Te rog să stai cu mine. Mi-ai fi de un real sprijin.
Va fi plăcerea mea.
Oh, Doamne, uită-te la moartea în roşu.
Haverland Prince Servicii funerare
Scuzaţi-mă, domnule. Avocatul dvs. este aici şi vrea să vă vorbească urgent.
Mm-hm.
- Nu uita, serviciul începe la prânz. - Da, domnule.
Eric. Îmi pare rău, dar contractul trebuie să fie semnat astăzi.
Nu îţi face griji, Henry. L-am pregătit. Vi cu mine?
Camera mea de orori. Uită-te, dar nu atinge nimic.
E pe biroul meu. Iată-l, semnat şi datat.
Acum vă puteţi mândri că sunteţi proprietarul a 24 de case funerare. Felicitări.
Cred că datorez felicitările, de asemenea, prietenul meu drag, Dl Haverland.
- El ar fi mândru de protejatul său. - Da.
- Chiar trebuie să plec. - Du-te şi bucură-te de viaţă.
- Dacă nu te superi. - E întotdeauna o plăcere, Henry.
- Dacă ai orice problemă, sună-mă. - Absolut. La revedere.
Oh, bună, puiule!
- Verity. - Ai lăsat uşa descuiată. Nu obişnuiai.
Am crezut că ai plecat.
Am verificat în parcare. Maşina ta nu era acolo.
Nu. Ei bine, e în service. Am luat un taxi astăzi.
Poate mă conduci tu acasă la fel ca pe vremuri.
Lasă gluma, dragă, n-am timp nici un minut. Ce vrei?
Vreau să aud părerea ta despre povestea pe care o voi spune în emisiunea mea de duminică noapte.
A fost odată ca niciodată un chipeş actor englez care
pentru că nu are succes în teatru se angajază la un serviciu de pompe funebre în Hollywood.
Şeful are o simpatie pentru el şi actorul devine partenerul lui.
Dar băiatul nostru, antreprenor de pompe funebre, devine lacom.
El ş-a dat seama că în această calitate poate ajunge la cadavre înainte de oricine altcineva,
şi poate găsi probe ale unor vicii, homosexualitate, consum de droguri.
Aşa că începe să vândă informaţiile unei reporteriţe de televiziune,
care devine amanta sa secretă, până ce el s-a plictisit de ea.
- Asta e o poveste veche. - Oh, poate deveni nouă.
- Am făcut poza asta de curând. - E casa Dorothea Page.
Ştiam că o vei recunoaşte. Aşa cum ştiu că-ţi vei aminti
ce a avut în jurul gâtului atunci când cadavrul Dorotheei a ajuns aici, în urmă cu câţiva ani.
Eric, ce rating crezi că voi avea povestind despre un antreprenor de pompe funebre din Hollywood
care fură un colier de diamante de la o vedetă de cinema decedată
pentru a-şi dezvolta afacerea sa?
- Sună fascinant. - Oare nu-i aşa?
Sunt pe urmele tale minut cu minut.
Îţi cunosc jocurile. Îmi spui că vei dezgropa o bârfă pentru ca tu să tragi foloase din ea.
Nu, dragă! Nu mă asculţi. Nu este un şantaj.
Voi spune asta în direct la emisiunea din această duminică, seara la opt.
Am organizat şi o petrecere la mine acasă pentru a sărbători.
Această ştire senzaţională va fi marea surpriză a anului.
- Am vrut ca tu să fii primul care află. - Mulţumesc.
Vei pierde totul.
Eric Prince, ai folosit prilejul pentru a-i ţine companie în dormitor fiecărei văduve.
Am venit doar pentru a mă asigura că până în seara de duminică,
vei simţi cum ţi se stânge laţul la gât.
Imaginează-ţi asta proiectat în spatele meu...
şi titlul pe prima pagină a ziarelor: "Afaceri macabre pe Sunset Boulevard ".
Hm?
M-ai ars odată, băiete. Acum e rândul meu să te ard.
Domnule Prince?
Domnişoară Rita, aranjamentele florale sunt bine?
- Domnul Prince este încântat. Mulţumesc, Hugo. - Mă bucur. Mulţumesc.
- Oh, era încuiat. - Am verificat doar noile încuietori.
Vrei să mergi înainte?
Chuck Houston a fost omul care
ş-a purtat medaliile în sinea sa
ca şi cum le-ar fi avut mereu în piept.
Chuck a fost împuşcat de 178 de ori...
"Afaceri macabre pe Sunset Boulevard "
M-ai ars odată, băiete.
Acum e rândul meu să te ard.
...salvându-le astfel viaţa lor.
S-a întâmplat în Pacificul de Sud şi fapta sa i-a adus "Inima Purpurie".
Fie ca el să fie în amintirea noastră mereu.
Voi trimite una dintre maşinile noastre, de aici, la ora patru.
Totul va fi gata. Voi avea grijă de asta personal.
Mulţumesc.
Kathy, vrei să o conduci pe mătuşa ta, te rog?
Oh, Kathy.
- Eric? - Iată-l pe dragul tău Chuck.
- Mulţumesc. - Şi, desigur, nu trebuie să uităm de asta.
Am văzut. Stop. Ne oprim aici.
Pot să deschid uşa?
Călătorie fericită!
Verity.
Draga mea Verity.
Să vedem ce avem aici.
Data curentă 10/06/97.
Ora curentă.
Şi...
unde eşti, domnule Prince?
Aici erai.
Mm-hm.
Adio, domnule Prince.
Acest reporter a fost căutat într-un...
Mm-hm.
Hmm.
Adio, domnule Prince. Bine-ai venit COCAINĂ.
Acum să schimbăm din nou...
Bun.
Am venit cu condoleanţele mele.
Mulţumesc, dragă. Să aduc paharele.
Mulţumesc.
Nu-mi pasă de procedurile tale, sergent. Am dat o tonă de telefoane.
Crede-mă, Verity Chandler are prieteni sus puşi
şi nimeni, dar nimeni, nu ştie ce dracu s-a întâmplat cu ea. Serios!
Am această petrecere duminică. Fără ea mi-e imposibil.
Domnule, facem tot ce putem pentru a o localiza pe Dra Chandler,
dar după cum stau lucrurile este un caz de persoană dispărută.
Persoană dispărută? Vorbeşti serios, Sergent?
Ai stabilit că e caz de "persoană dispărută" şi cu asta basta.
Vreau nişte acţiuni serioase.
Unde te duci? Hei! Ce-i cu tine?
Bună, sergent. Scuză-mă, Ar fi trebuit să-l ţin în lesă.
Ai de gând să fi cuminte sau ai de gând să mă faci de râs în faţa sergentului?
Uită-te la el. Ce e acolo?
Eram pe drum spre veterinar atunci când ai sunat.
Tipul ăsta nu s-a simţit prea bine săptămâna asta. Cam apatic.
Uită-te la el acum. De ce scânceşte?
Mulţumesc pentru că ai venit. Ştiu că nu este un omor,
dar domnul Roger Gambles, secretarul doamnei dispărute, este îngrijorat.
Se poate spune şi aşa.
Bine. OK. Va fi bine.
Uh... Oh, Doamne.
- Scuză-mă, care e numele tipului ăsta? - Oh, Roger Gambles.
Domnule Gambler, mă bucur să vă văd, domnule. Sergentul Degarmo v-a tratat bine?
- Gambles. Roger Gambles. - Oh, îmi pare rău, domnule.
Eşti detectiv?
- Da, cred că sunt. - Uh-huh.
- Şti să asculţi? - Oh, da, domnule.
Ultima oară când am vorbit cu ea...
Scuzaţi-mă.
Da, va fi bine. Da, domnule?
Ultima dată când am vorbit cu ea a fost...
Cu cine?
Cu cine. Cu şefa mea, doamna Verity Chandler.
Doamna dispărută. Motivul pentru care suntem toţi aici.
Ultima dată când am vorbit cu ea a fost ieri dimineaţă pe la 11:30.
Are o petrecere duminică şi mi-a cerut să-i trimit lista invitaţilor revizuită.
Am trimis-o, dar ea nu a primit-o. Am apelat-o în mod repetat,
de mai multe ori şi tot ce am primit a fost vocea robotului.
- Când ai făcut aceste apeluri, domnule? - Sunt pe bandă, locotenente. Am verificat.
- Trei mesaje. 09:04. - Verity, sunt Roger. Sună-mă.
- 10:59. - Sunt tot eu, Roger. Unde eşti?
- 12:42. - Verity, încep să-mi fac griji.
Sfârşitul mesajelor.
- Asta e tot? - Asta e.
- Şi ai chemat poliţia? - Desigur.
Am venit aici de dimineaţă, uşa era deschisă larg şi am văzut încăperea.
- De ce crezi că am intrat? - Oh, cred că ai făcut un lucru bun, domnule.
Ea a venit acasă, a intrat aici,
ş-a turnat ceva de băut, ş-a dat jos cerceii şi pantofii.
Vedeţi pantofii?
Văd pantofii, sergent.
Se aşază şi începe să lucreze la calculator.
Soneria sună.
Ea se ridică să vadă cine e. Are loc o luptă,
cineva nabs ei cândva după 8:40.
După 8:40? De ce 8:40?
O spune calculatorul. E acolo. Ultima acesare a fost la 8:40.
Pot să te uiţi?
I-am arătat deja sergentului.
Pot să te uiţi la el?
Da, pot.
Să mă uit la el.
"În acest reportaj mi-am propus să investighez reţeaua încurcată a criminalităţii
care atacă fără milă mai ales tinerii şi se aşterne ca zăpada peste Beverly. "
"Dar zăpada de pe acele locuri nu este de zahăr, e de cocaină."
Hm.
Mulţumesc.
Se pare că cei din această poveste cu droguri au prins-o şi au răpit-o.
- Pot atinge pe aici? - Dă-i drumul, au fost luate amprentele.
- Băiatul a terminat. Totul a fost făcut. - Ieri a fost joi.
Astăzi este 06 octombrie, '97.
"La amiază la Houston distracţie."
Ea a fost să se distreze în Houston?
Asta e absurd. A mers la înmormântarea lui Chuck Houston, bătrânul actor cowboy.
- Serviciul funerar a fost ieri la amiază. - Am înţeles.
Ce este "PH SB"?
Telefonul cuiva? "PH" - telefon, iniţialele SB.
Poate fi Sid, ori Shirley? Cine ştie?
Ar putea fi.
- Ce sunt astea? - Le-am inventariat.
11 poze ale unui căţeluş.
11?
- Dumnezeule! - Ce să întâmplat?
Louella. Am uitat cu totul de Louella.
Louella?
- Cine e Louella? - N-am idee.
Săraca Louella. Am uitat de ea complet.
Oh.
- Ea era cea care scâncea. - Aici, scumpo.
- Stai, dragă. - Oh, e doar un pui. Uite ce tremură.
- Sergent, ia câinele meu. - Da, domnule.
Ţine-l!
Oh, uită-te aici. Ce mizerie!
Nu are apă! Nu are nimic! Unde este?
- Ce să fie? - Mâncarea pentru căţei!
Scuze. E în frigider. O păstrează în frigider.
Da.
- Unde sunt lingurile? - Linguri? Aici. Vă dau una.
Poftim, locotenente.
- Oh, e pui. Asta e bine. - Da, asta e masa ei seară.
Asta e bună. Îi place asta.
- Ce ai spus? - Uh, masa ei de seară.
Scuzaţi-mă.
Eşti sigur că acest câine primea la timp hrană şi apă?
- Desigur. - Şi îl scotea la plimbare?
Cine va avea grijă de ea cât timp arunc o privire asupra cazului?
- Oh, eu. - Mulţumesc.
Înainte să pleci acasă, sergent, fi bun şi fă-mi o favoare.
Vreau copii ale acestora. Du-le la laborator.
Copii realizate după negativele de pe birou.
- Unde a fost serviciul funerar? -La Haverland Prince.
Haverland Prince... Haverland Prince... Haverland Prince...
Intră.
- Bună dimineaţa, domnule. - Ah, Rita.
- Am vrut să vă sun acasă. - Nu am fost acasă, de fapt.
- Ce avem pentru azi? - Referitor la Dan Riley.
Casa de filme Motion Picture doreşte să înceapă filmările cu o oră mai târziu.
- În fiecare zi câte un cadavru. - Mai e şi domnul Lerby.
A plătit în avans cheltuielile de incinerare în urmă cu doi ani.
- Cauza morţii? - Un cazan sub presiune a explodat.
- Oh! A mai rămas ceva din el? - Ei bine, nu mai e ce a fost.
- Doamna Lerby, văduva, va fi aici la zece. - Deci va veni.
Mel Lerby a fost un idiot. Un importator de doi bani de tricotaje coreene.
Divorţul nostru urma să se pronunţe definitiv peste o săptămână.
Dacă ar mai fi aşteptat şapte zile să plece pe lumea ailaltă nu mai trebuia să fiu eu aici.
Nu vreau un serviciu, nu vreau flori şi nu vreau sicriu.
Doamnă Lerby, soţul tău a solicitat să fie incinerat.
Trebuie pus în ceva. Asta e legea.
El a fost un slăbănog de 49 de kilograme în zilele lui cele mai bune.
Ce a rămas acum din el ai putea pune într-o cutie de pantofi.
- Uh, doamna Lerby... - O sugestie, Rita.
L-am putea incinera pe soţul tău astăzi în una din cutiile noastre ieftine de carton.
cenuşa lui o vom pune într-o urnă care sper să vă placă. Va fi gata mâine...
apoi închiriem un elicopter pentru a împrăştia cenuşa peste ocean,
pe cheltuiala noastră şi cu complimentele mele.
- Vom avea grijă de el. - Cred că mai bine decât mine.
Interesantă femeie. Îl voi arde pe domnul Lerby, ce-a mai rămas din el, de îndată ce soseşte.
Va sosi la ora trei, dar mai trebuie aşteptat înainte de a-l pune în cuptor.
- De ce? - Trebuie reparat.
Unul dintre injectoare s-a defectat ieri atunci când l-aţi incinerat pe domnul Houston.
- Da? Cât timp va dura reparaţia? - Reparatorul a spus că ar putea dura toată ziua.
- Anunţă-mă imediat ce e gata. - Da, domnule.
Oh, apropo, vă aşteaptă cineva în sala de prezentare.
Mulţumesc, Rita.
Bună dimineaţa, domnule.
Soţia mea refuză să discutăm chestia asta, dar sigur i-ar place ăsta.
- Drăguţ şi moale... - Pot?
Cred că ştii pe unde e ieşire.
Oh, domnule, îmi pare rău. Sigur că nu ar fi trebuit să fumez într-un loc special ca aceasta.
- Sunt de la poliţie. - Pardon?
- Locotenent Columbo. - Glumeşti.
Nu, domnule. Nu, eu sunt.
Ţineţi. Sunteţi Haverland Prince?
Sunt Prince. Partenerul meu, Arthur Haverland, a murit cu câţiva ani în urmă.
Oh. Ei bine, dl Prince, eu investighez dispariţia unei persoane, Verity Chandler.
- A fost aici ieri. - Era singură?
- Aşa cred. - Şi unde aţi văzut-o?
În capelă. Trebuie să fac verificările pentru următorul serviciu funerar.
- Vreţi să mă urmaţi? - Oh, cu plăcere, domnule.
Ea a vorbit cu văduva, doamna Houston. Apoi a plecat.
- Aţi fost prieten cu Miss Chandler? - Cu un reporter tabloid?
Am căutat să păstrez distanţa, dar o sunam când aveam înmormântări cu VIP-uri.
Face bine puţină publicitate, chiar discretă.
De fapt am sunat-o şi i-am spus despre serviciul dl. Houston. Vreţi să mă scuzaţi?
Este foarte frumos. Continuaţi, domnilor.
Deci, ea a fost aici şi apoi a plecat. Da, OK.
- Cu ce maşină a venit aici? - Ca de obicei, presupun. Un Mercedes roşu.
Uh-huh, Mercedes roşu.
Domnule, aceasta este agenda D-rei Chandler. Vedeţi însemnarea pentru data de ieri?
"Houston - distracţie - PH - SB".
Ştii pe cineva care a fost invitat sau care a venit la serviciile funerare
cu iniţialele SB?
Uh, Sonny Bono, Sandra Bullock, Steven Boohoo.
Bono? Bullock? Boohoo?
Uau. Omule, numai nume mari!
Crčme de la crčme, domnule. Asta e în franceză.
- Îl ştii pe Dan Riley? - Marele dansator din filme?
- Da, a murit ieri. 78 de ani. - Oh, a fost printre cei mai buni.
Astăzi corpul neînsufleţit va fi expus şi mâine va fi incinerat.
- Oh. Asta e amuzant. - Ce?
Ceea ce tocmai aţi spus.
Aţi spus că întotdeauna o sunaţi pe D-ra Chandler când urmează funeraliile unor VIP-uri.
Am fost la casa Chandler şi am verificat robotul telefonic.
Au fost doar trei mesaje ieri şi toate de la secretarul ei.
Nu, domnule, nu există nici un mesaj de la tine în ceea ce priveşte funeraliile lui Dan Riley.
- Trebuie că de data asta am uitat. - Ei bine, nu vă faceţi griji pentru asta, domnule.
Când te concentrezi să faci totul bine, nu se poate să nu uiţi ceva.
Te superi dacă iau una, domnule? Eu şi soţia mea trebuie să luăm o decizie în privinţa asta.
Cu plăcere. Şi, desigur, veţi fi bineveniţi aici...
atunci când vine momentul.
Ai un bun simţ al umorului.
Oh, domnule, dacă Mercedesul roşu a fost aici, aţi ştii că a fost aici?
Nu, nu aş şti, dar ar şti asistenta mea. Rita!
Ea ţine evidenţa tuturor vehiculelor care vin pentru orice comemorare.
Rita, dânsul este locotenentul Columbo. El are nevoie de lista maşinilor de la ceremonia Houston.
- Vrei să-l ajuţi dacă poţi? - Desigur, domnule. Urmaţi-mă, locotenente.
- Domnule, e un loc minunat pentru a veni. - Ai dreptate.
Aceasta este lista completă.
Oh, este mare. Mulţumesc.
- Maşina domnişoarei Chandler e aici? - Mercedesul ei? Nu. Le ştiu pe toate.
- Acesta a fost un taxi? - Da, a existat un taxi.
- Era ceva ciudat în comportamentul ei? - Ei bine, ea vine aici tot timpul.
Ultima dată când am văzut-o, ea îşi punea una din broşurile noastre în poşetă.
- Ce a făcut, doamnă? - Ş-a pus o broşură de-a noastră în poşetă.
Tocmai am primit una ca să vorbesc cu soţia, dar ai spus că ea venea aici tot timpul.
- De ce ar vrea o broşură? - N-am idee. Oh, şi a sărutat cadavrul.
- Pardon, doamnă? - Ea a sărutat cadavrul domnului Houston.
Hollywoodul este un oraş foarte "pupăcios". Chiar a trebuit să-i şterg rujul de pe obraz.
- Ai făcut-o? Cu ce? - Cu batista mea.
- Mai ai încă batista? - Am avut de gând să o iau acasă şi să o spăl.
Oh, iat-o.
- Mulţumesc, doamnă. - Asta e tot?
Aşa cred.
Deci, ce avem?
Cerceii ei...
rujul...
şi pantofii...
O fi acolo.
Trebuie să fie acolo.
- Locotenente! - Aici, sergent.
Locotenente.
Ei bine, ai avut dreptate să ceri redeveloparea rolfilmului.
Au fost 11 poze cu căţeluşa în acest plic,
dar au existat 12 poze pe rolă. Aceasta e a 12-a.
- Cum ai ştiut că sunt 12? - De la cumnatul meu.
El cumpăra rolfilme de 12 poze pe rolă. Întotdeauna prefera aceste rolfilme.
Ei bine, mi-am luat libertatea de a o face ceva mai mare. Ar putea fi utilă.
Oh. E bine că îţi foloseşti capul, domnule.
Mulţumesc, sergent. Da, a fost o idee bună.
- Ia loc. - Mulţumesc, locotenente.
- O, asta e o casă mare. Ai identificat-o? - Uh, nu.
Deci, nu am găsit încă originalul acestei fotografii?
Nu, nicăieri.
Deci, de ce nu a fost această fotografie împreună cu celelalte Pho...
Fotografii.
PH.
- Ai băut prea mult. - Sunt văduvă şi îmi înnec durerea.
Alo.
Oh, îmi pare aşa de rău că nu v-am sunat,
de fapt, şi eu sunt în mijlocul unei întâlniri chiar acum
cu directorul de la pompe funebre, domnul Prince.
- Spune că te salută. - Cine e?
Locotenentul Combo?
Columbo, da. Spun că-l salut şi eu.
Oh. Ei bine, a zis că vă salută.
Mă tem că nu voi fi aici. Trebuie să merg la psihiatrul meu.
Ei bine, cred că aş putea.
Bine, ne vedem acolo, atunci.
Psihiatrul meu va trebui să aştepte, chiar dacă e nerăbdător să vorbească cu mine.
Ei bine, larevedere.
- Unde este? - Acasă la Verity Chandler.
- Vrea să trec pe acolo. - A spus de ce?
Vrea să-mi pună câteva întrebări. A spus că are câteva probleme acolo.
Te voi conduce.
Ah, doamna Houston. Mulţumesc că ai venit, doamnă.
Sunt Locotenent Columbo. Vă pot oferi condoleanţele mele?
Nu, mulţumesc, am primit o mulţime.
Îmi pare rău, e doar tensiunea. Sunt nouă în ipostaza de văduvă.
Mă bucur să te văd din nou, domnule.
Doamna Houston a fost prea nervaosă ca să conducă maşina.
Aşa că am însoţit-o.
Foarte frumos. Vă rog să intraţi.
- Aveţi grijă aici. - Ce s-a întâmplat?
Nu suntem siguri, doamnă. De aceea, vreau să vă pun câteva întrebări.
Nu-mi place să fac acest lucru, doamnă.
Dar procedurile de rutină mă obligă. E rutină.
- Da, pentru eventuali suspecţi. - Ce să întâmplat?
Vă voi pune câteva întrebări...
pe care le-am pus tuturor
celor care au văzut-o pe Dra Chandler ieri...
şi întrebarea este unde aţi fost în jurul orei opt, noaptea trecută,
până la şapte în dimineaţa asta? Voi începe cu tine, domnule. Ai fost acasă?
De fapt, nu am fost acasă.
Nu aţi fost acasă. Uh, aţi putea detalia, domnule?
Ei bine, locotenente, Sunt burlac.
Să spunem că mi-am petrecut noaptea la un prieten?
La un prieten.
Urăsc să fiu nedelicat, domnule,
dar pentru ancheta mea, este important să ştiu numele...
- Situaţia în detaliu. - Da, în detaliu.
- Ei bine. - Doamnă?
Dl Prince şi-a petrecut noaptea cu mine, acasă la mine.
- Cu tine, doamnă? - Da.
- Acasă la tine? - Da.
Uh-huh.
Da, era foarte vulnerabilă şi au fost momente dificile pentru doamna Houston.
Era cu psihicul la pământ şi am simţit că era necesar...
Dl Prince a venit acasă la mine... şi m-a consiliat pentru a depăşi durerea.
Da, am făcut-o.
Deci, v-a consiliat, doamnă Houston, până în dimineaţa asta?
Mm-hm.
Dl Prince a venit cu puţin înainte de ora 20:00 şi...
Ei bine...
acum suntem aici.
Locotenente, aveţi un moment?
Scuză-mă, te rog, Liz.
Locotenent?
Uh, ceea ce tocmai v-am împărtăşit, îmi imaginez că va rămâne confidenţial.
Absolut, domnule. Este afacerea ta.
Mulţumesc. Apreciez asta foarte mult. Da.
Oh, doamnă! Am o întrebare pentru tine.
Credeţi că aş putea bea ceva?
Toate acestea... Ei bine, mă şochează.
Sunt sigur că dacă domnişoara Chandler ar fi aici, ar fi încântată să vă servească.
- Serviţi-vă. - Mulţumesc.
Dar nu vă atingeţi de scotch.
Nu vă faceţi griji. Scotch-ul nu-mi place. Prefer Bourbon.
Ai spus ceva despre o întrebare?
Da, doamnă. Ştii, eu sunt o persoană care iubeşte câinii.
- Şi pun pariu că şi dumneavoastră. - Ei bine, şi ce-i cu asta?
- Am o pereche frumoasă la domiciliu. - Foarte bine.
Acum, având un căţel de 12 săptămâni, precum Miss Chandler, ai putea pleca
lăsându-l nemâncat de la zece dimineaţa şi să te întorci la ora opt seara
şi să uiţi să-i dai să mănânce?
Niciodată.
Ei bine, căţelul nu a fost hrănit. Mâncarea sa era în frigider.
Până în ziua când voi muri nu voi putea crede că o femeie a uitat
că o aşteaptă acasă un căţel înfometat.
După dezordinea de aici, poate cineva a răpit-o înainte de a-l putea hrăni.
E o fată deşteaptă.
Ar mai fi o problemă. Puteţi să veniţi aici, lângă acest birou?
Aici e locul unde lucra D-ra Chandler.
Acum, uh...
aceşti pantofi.
Au fost aceşti pantofi cei purtaţi la înmormântare?
Pantofii ei erau negri. Da, aş spune că da.
Ei bine, erau aici jos. OK.
Uh, şi aceşti cercei.
Au fost aceşti cercei cei purtaţi la înmormântare?
Acum, pot spune despre cercei că îmi amintesc sigur de ei.
- Da. Aceştia erau. - Uh-huh.
Acest pahar a fost aici.
Ăsta e Scotch. Deci, se pare că a fost aici şi...
şi, uh...
Mai e ceva...
Scuzaţi-mă, doamnă.
Vrei să întorci capul spre lumină? Acest ruj, doamnă.
Aş spune că această nuanţă
este mai deschisă la culoare decât rujul de pe acest pahar?
- Da. - Această nuanţă are un nume?
- Ei bine, cred că se numeşte Afternoon Delight. - Uh-huh.
Dle Prince, domnule, aţi văzut-o pe Verity sărutându-l pe Chuck Houston?
- Nu-mi amintesc asta. - Oh, ea a făcut-o.
- Şi sincer, cred că a fost un gest exagerat. - Ei bine, angajat dvs. Rita a văzut-o,
pentru că ea a şters rujul de pe faţa domnului Houston.
Şi a făcut-o cu această batistă.
Această pată, doamnă.
Cum s-ar compara...
cu urma lăsată pe pahar?
- Nu e aceaşi nuanţă. - Da.
Aşa cred şi eu.
Da.
M-am uitat şi în poşeta ei.
Este poşeta purtată de ea la înmormântare.
Şi destul de sigur...
acest ruj.
Şi acest ruj...
se potriveşte cu cel de pe această batistă.
Deci, acesta a fost rujul pe care ea l-a folosit
în timpul zilei de ieri.
Întrebare:
De ce, atunci când a venit acasă, noaptea,
şi-ar fi schimbat rujul ei de zi
punându-şi un ruj de seară
fiind aici singură
şi apucându-se de lucru?
- Aţi face asta, doamnă? - Oh, bine, eu sunt un pic confuză.
Ştii, mi s-a spus că ea a lucrat pe acest computer la 8:40,
şi poate că aşa a fost, nu ştiu, pentru că mi s-a mai spus
că apăsând pe butoanele astea, nu mă întrebaţi cum...
se poate şterge ora 8:40 şi pune în loc 11:30, Crăciunul trecut, aşa că cine ştie?
Numai Dumnezeu ştie.
Fascinant.
Cu siguranţă vei afla, Locotenente.
Mai e altceva pentru care să aveţi nevoie de noi în acest moment?
Nu în acest moment, domnule.
- Domnule! - Da?
Îmi pare rău. Domnule. Îmi pare rău.
Uh, doamnă? Îmi pare rău, doamnă.
Ai întârziat, doamnă. Iartă-mă.
Dar asta ne va lua doar o secundă. Tocmai am uitat.
Uh, această casă...
Vreunul dintre voi recunoaşte această casă?
Uh... nu, eu nu pot spune dacă am văzut-o până acum.
- Ai văzut-o vreodată? - Nu, nu am văzut-o.
- Îmi pare rău, locotenente. Nu vă putem ajuta. - Mulţumesc. La revedere!
- Pa-pa din nou. - Pa-pa.
Mr Lerby, abia ne-am cunoscut.
Un cuptor proaspăt reparat vă aşteaptă.
Domnilor, mă tem că va trebui să vă obişnuiţi împreună.
- Hei, Freddy. Ce ai pentru mine? - Nu am nimic.
- Ce e asta? Timp moale? - Ai un vizitator.
- Eddie Fenelle? - Da.
- Conduci Taxiul 953? - Da.
- Deci, care-i problema? - Stai jos.
Dispecerul spune că taxiul tău a luat o comandă, acum trei zile, în Beverly Hills...
de la o femeie cu numele Verity Chandler. A dus-o la o casă funerară.
Oh, da. Nu-mi amintesc numele ei, dar am luat-o în jurul orei 11:30,
şi am dus-o acolo. Asta a fost tot.
- Nu ai condus-o înapoi acasă? - Nu.
- Nu ai aşteptat-o? - Nu.
- Cu ce a plecat de la casa funerară? - De unde să ştiu?
Poate că a dus-o un prieten sau a chemat un alt taxi.
Ai văzut la ea această fotografie?
Hei, uite, ea nu a urcat în faţă lângă mine. Nu am fost atât de apropiaţi.
- Am terminat acum? - Ai terminat.
- Cât timp ai fost închis? - Cum ştii că am fost?
Am auzit că ai spus "timp moale". Ăsta e argou de închisoare.
- Şase săptămâni. Eliberat condiţionat. - Păstrează-ţi mâinile curate.
Le păstrez atât de curate, că poţi mânca din ele.
Mă duc să iau un burger. Dacă e ceva anunţă-mă.
- Bine. - Hei, am vorbit frumos cu tine.
Ufff. La dracu, omule! Sunt bară la bară acolo.
- Aştepţi un taxi? - Nu.
Atunci, ce faci? Cauţi un loc de muncă?
Nu, doar stau şi mă gândesc.
Stai şi te gândeşti. Ei bine, ăsta e un lucru bun, dacă nu-ţi place să mănânci.
Dar, dacă vrei să mănânci, nu e timp de stat pe gânduri. Trebuie să lucrezi.
- "HB". Ce înseamnă asta? - Uh, Hollywood Boulevard.
Hollywood Boulevard...
HB.
SB.
Hei! Hei!
Hei, sunt poliţist! Sunt poliţist, gorilelor!
Mii de scuze, locotenente. Iartă-i pe oamenii mei de pază.
Gărzile de corp din ţara mea sunt profesioniste,
dar uneori îşi îndeplinesc sarcinile cu prea mult zel.
Acum, ce poate face Sheikh Hirami pentru a ajuta Poliţia din Los Angeles?
Domnule, am un caz de dispariţie a unei persoane,...
o femeie numită Verity Chandler.
Verity Chandler? Nu am mai auzit acest nume.
E un fel de reporter TV.
Ah, televizune! Sheikh Hirami dispreţuieşte asta.
Nu-ţi place televiziunea?
Televiziunea este o cutie cu minciuni.
- Sheikh Hirami iubeşte starurile de cinema. - Ah, bine.
Sheikh Hirami a cumpărat acest conac deoarece a aparţinut unei stele de cinema
D-ra Dorothea Page.
Dorothea Page... Da!
O mare stea a filmului mut devenită şi mai mare în filmul sonor. Acesta a fost locul ei?
Trăiesc aici de şapte ani, dar nu pot să vă spun... câţi turişti, curioşi...
De aceea am luat măsuri de securitate.
Ştii, desigur că, atunci când domnişoara Dorothea Page a murit, a mai venit poliţia aici.
- De ce? - Cu siguranţă trebuie să ştiţi.
Misteriosul caz de lipsă a unor diamante.
Diamante?
Uh, domnule, vă voi arăta această fotografie.
- Ce înseamnă rucksura? - O, mii de scuze.
Ei sunt supăraţi pentru că doar cu trei zile în urmă,
au alungat o femeie care a făcut o fotografie.
Aşteaptă puţin. Această femeie care a făcut poza,
purta o pălărie mare?
- Asta înseamnă da? - Pălărie mare, neagră, haine roşii. Foarte roşii.
Vrei să spui că femeia purta o pălărie mare, neagră, cu haine roşii,
acum trei zile, a fotografiat şi a fost alungată?
Da. Ea a ieşit din maşină, a fotografiat
şi apoi a sărit înapoi într-un taxi.
- Taxi? - Da, au spus taxi.
Hei, eu nu sunt liber.
Hei, nu şti să citeşti? Semnul spune să NU FUMA...
Oh, tu. Hei, ascultă, am deja un client.
Dispecerul mi-a spus că-l iei pe un tip
de la acelaşi doctor la aceeaşi oră, în fiecare săptămână.
Da, şi contorul funcţionează. Care-i treaba?
Eddie Fenelle, zis Eddie Ascunzătoare.
Şase ani pentru furt calificat şi primirea de bunuri furate.
Oare e inclus şi un colier de diamante purtat de o stea de cinema, Dorothea Page?
Hei, n-au nimic de-a face diamantele cu locul meu de muncă.
Am un martor care poate identifica că acest taxi a fost
în ziua când Verity Chandler...
a făcut această fotografie.
Acum, vrei să rămâi curat sau mergem până la secţie?
Eu nu caut să te oblig, Eddie. Nu vreau să-mi spui nimic cu certitudine.
Tot ce am nevoie să-mi spui este "poate".
- Poate? - Da, poate.
OK, poate.
Deci, poate că e cineva care ştia ceva despre aceste diamante.
Acest cineva nu le-a furat el, ci doar le-a păstrat ascunse, înţelegi ce vreau să spun.
Şi apoi poate acel cineva a mers la închisoare pentru altceva,
iar atunci când a ieşit de acolo, a primit un telefon de la o femeie.
Ea spunea că este reporter şi vrea adevărata poveste cu privire la aceste diamante.
Şi poate că cineva primea nişte bani pentru această informaţie.
Poate.
Şi poate că cineva a folosit taxiul
pentru a se deplasa la casa unde a murit o stea de cinema pentru a face o fotografie.
- Poate că da. - Şi poate...
Haide, Eddie. Aştept!
Poate că vrea să-l demaşte pe cel care a furat diamantele.
- Cum ar face ea asta? - A spus că ar obţine o fotografie a tipului.
Bingo.
Uh, aceasta nu este o "bingo" oficial, ai înţeles?
Este un "poate".
Dar cineva a identificat pe acel om, în acea imagine
ca fiind cel care a sustras colierul de diamante
ce aparţinea Dorotheei Page.
Sună corect. Poate.
- Hei, vine clientul meu. - Păstrează-ţi mâinile curate.
Serviciile pe care le oferim sunt o afacere,
dar cât de multe afaceri gestionează emoţiile umane?
Tristeţe, durere, furie.
Unii dintre noi ne numim directori de ceremonii funerare.
Prefer cuvântul de modă veche "Antreprenor de pompe funebre".
Mă angajez să alin durerea celor îndoliaţi, să fie suportabilă.
Afacerea noastră se bazează pe încredere,
şi fără această încredere, ne pierdem afacerea.
Deci, în spiritul de încredere pe care ne bazăm, accept acest premiu
şi vă mulţumesc tuturor din toată inima. Mulţumesc.
Vino mai aproape. Lasă-mă să iau asta şi uită-te la aparatul de fotografiat.
Mulţumesc.
Mulţumesc. Oh, da, Nu te-am văzut de mult timp.
Hei, John. Ce mai faci? Bună.
Frumos discurs, domnule. De la biroul dvs. mi-au spus că te voi găsi aici.
- Sper că nu vă deranjez? - Nu, e o plăcere. Mă intrigă.
- Am vrut să vă spun că nu a fost Sonny Bono. - Scuză-mă?
- Am spus că nu era Sonny Bono. - Nu a fost el?
- Nu, domnule. Sau Sandra Bullock. - Nu a fost ea?
Nu, domnule. Nu a fost nici Steven Boohoo.
- Cine a fost? - Nu vă va veni să credeţi. Vărul meu...
- A fost el? - Nu. Vărul meu lucrează la o companie de taxi.
Conduce un taxi şi m-am dus să-l văd. Acolo era o hartă mare a oraşului şi o tablă.
El e scris pe tablă, "Trafic mare, HB".
Ce e HB? l-am întrebat.
El mi-a spus, "Hollywood Boulevard." Sfinte Sisoe!
HB, Hollywood Boulevard.
- SB, Sunset Boulevard! - Foarte bine.
- Suntem la bar. Vi la noi? - În câteva minute. Serveşte-te.
- Sigur, domnule. - Ne vedem mai târziu.
Cred că ar fi mai bine dacă am merge undeva într-un loc mai liniştit să discutăm. Urmaţi-mă.
- Pe acest văr al tău îl vezi de multe ori? - O dată pe lună.
Cred că îţi oferă mereu ştiri proaspete. Este din partea mamei tale?
- Nu, domnule, a tatălui meu. - Oh, din partea tatălui. Înţeleg.
Locotenente, se pare că te frământă ceva. Ce te deranjează?
Fotografiile cu exponatele aflate în stand au fost bune, dar...
Acesta este omul în care am încredere.
Sunt flatat. Dacă nu te deranjază vom merge aici.
Cred că ne va oferi intimitatea adecvată. Banchetele sunt confortabile.
Ai grijă cum intri şi voi fi cu tine într-o clipă.
Este ceva acolo, domnule?
Nu-ţi fie teamă. E doar ca exponat. Gol ca un mormânt.
Da. Porţi întotdeauna accesoriile astea cu tine?
- Domnule? - Aceste mărunţişuri.
Toate lucrurile pe care le scoţi din buzunare.
Ştii, povestea cu Sunset Boulevard, mă intrigă.
- E amuzant, nu? - Da.
Oh, aici era. "La amiază Houston distracţie PH SB."
Acest SB nu este ceea ce am crezut.
Dar PH înseamnă "telefon"?
- Foto. - Foto. Photo.
Oh, da. Şi mi-ai arătat o fotografie cu o casă. Trebuie să existe o legătură.
- Am găsit casa. - Pe Sunset Boulevard?
- Acolo era, domnule, mare şi reală. - Fascinant. I-ai mulţumit vărului tău?
Am făcut-o, domnule. I-am dat trei mingi de golf, dar el nu a auzit de Dorothea Page.
- Dorothea Page? - A fost casa ei, domnule.
A murit acolo.
Dorothea Page. Unul dintre idolii mei.
Oh, ea a fost o stea, d-le.
Un detectiv, Big George Tuddell, el este un vechi prieten de-al meu...
mi-a spus că, atunci când a murit,
avea la gât un colier de diamante de un milion de dolari.
Îmi amintesc acea noapte.
A fost într-o duminică, 19 septembrie... 79.
Corpul ei a fost adus la casa funerară.
- Ai fost acolo? - Da.
- La casă? - Da.
Am fost acolo.
- Uau. - Era după miezul nopţii. Am avut mult de lucru.
Aveam patru ceremonii în ziua următoare şi o mulţime de lucruri de pregătit.
Şi apoi a sunat telefonul. Dorothea Page murise şi trebuia ridicat cadavrul.
Aşa că am trimis o maşină şi am aşteptat acolo devastat,
retrăind amintiri despre ea.
Apoi s-a întors maşina şi corpul ei a fost introdus în compartimentul frigorific.
Imediat a sunat telefonul din nou, şi de data aceasta era de la poliţie.
Ei mi-au spus că din greşeală un colier de diamante a fost lăsat la gâtului ei
înainte ca ea să fie luată de maşină şi dacă l-am găsit?
Aşa că am spus, "Bineînţeles că nu."
- Nu ai deschis capacul sicriului? - Exact. Aşa că le-am spus că mă duc să verific.
Deci, eu... am deschis capacul şi nu era nici un colier.
Oh.
Aşa că m-am dus înapoi la telefon şi am spus poliţiei vestea proastă.
Ei mi-au spus, "Nu părăsi localul."
- Pun pariu că au fost acolo în cinci minute. - Două.
- Şi i-ai lăsat să caute? - Am insistat chiar.
- Şi n-au mai găsit colierul? - Nici până în ziua de azi.
- Ce mister, nu-i aşa? - Da.
Deci, ce credeţi că s-a întâmplat cu adevărat, domnule? Cine a furat acel colier?
În opinia mea, chiar şi acum, încă mai cred că a fost un servitor.
Un angajat din casa ei.
- De ce spui asta? - Era neglijată.
Avea lenjeria pătată şi murdară.
Nici o fiinţă umană decentă n-ar permite ca o doamnă de clasă să fie văzută într-o cârpă.
Eric, eşti om al anului. Te aşteptăm.
Vin la voi într-un minut, da.
Ei bine, publicul meu mă aşteaptă. Mă scuzi, locotenente?
Oh, du-te înainte, domnule. Te superi dacă mai stau aici o clipă?
Ceva mi-a venit în minte. Trebuie să mă gândesc.
Fă-te comod.
Toată lumea, tăcere. Linişte!
Mulţumesc.
Maestro, muzica!
Că el este un bun antreprenor...
de pompe funebre,
că el este un bun antreprenor de pompe funebre vesel,
nici unul dintre morţi nu o poate nega,
nici unul dintre morţi nu o poate nega.
Că el este un bun antreprenor de pompe funebre vesel
nici unul dintre morţi nu o poate nega.
- Bei, domnule? - Un pahar de suc de portocale, te rog.
Fără gheaţă.
Hei, hei. Îl vezi pe tipul de lângă mine?
Vrei să ştii cum îşi câştigă existenţa?
Nu chiar.
Domnişoară, trebuie să-l înţelegeţi. Sam nu a mai atins un corp cald de ani de zile.
Mă întrebam de ce.
- Care e numele tău, dragă? - Morticia.
Domnilor, domnilor. Domnilor!
- Mulţumesc. Cum te numeşti? - Sunt Roberta, domnule.
Roberta, pentru a compensa farmecul şi harul colegilor mei,
fi amabilă şi toarnă-le un rând de băutură tuturor celor din bar.
Asta din partea mea.
Sunt inclus şi eu, domnule?
Vă rog. Mulţumesc.
Glumeam, domnule. Sunt încă la datorie.
Îmi pare rău că te deranjez din nou, dar aş fi foarte recunoscător dacă, uh...
te-ai putea uita la asta.
Această seară este în onoarea mea. Aş dori să mă bucur de ea.
Oh, am înţeles, domnule. Vă voi lăsa în pace într-o clipită.
"Raportul de securitate al casei. O femeie în rochie roşie. Pălărie mare, neagră. "
"Am făcut o fotografie casei Dorotheei Page cu trei zile înainte de înmormântare. "
- Sună că amândoi ştim cine e. - Ei bine, trebuie că ea a fost, dar de ce, domnule?
De ce a făcut asta?
- N-am idee. - Este foarte deranjant, nu-i aşa?
Foarte.
Aş putea într-adevăr merge mai departe, domnule,
dacă ai amabilitatea să asculţi înregistrarea asta.
Da, o voi asculta.
Lucrez la o poveste înfioratoare cu schelete.
Uita-te la aceasta, duminică, să vezi macabele afaceri de pe Sunset Boulevard.
Hmm. Cu siguranţă ştie să se joace cu cuvintele.
Vorbeşti despre "macabele afaceri de pe Sunset Boulevard".
Sper că nu i s-a întâmplat nimic grav lui Verity,
dar, uneori, aceşti jurnalişti de scandal,
caută neapărat senzaţionalul.
Corect, domnule. Deci, ţi-ai dat seama că a vrut ca în povestea ei de scandal de la TV
să te incrimineze pe tine pentru acele diamante lipsă.
- Ce părere aveţi? - Cred că da, într-adevăr.
Ce zici de fotografia casei?
Oare a făcut-o ca să o arate în emisiunea TV pentru o mai mare audienţă?
- Deci, asta e opinia dvs.? - Uh... nu, domnule.
Ea a făcut fotografia...
pentru a o arăta cuiva la înmormântare.
Serios?
Doamnelor şi domnilor, în onoarea lui Eric Prince, antreprenorul de pompe funebre al anului,
Am dezgropat un mixaj de înmormântare pentru voi toţi,
şi sper să vă placă.
Atunci când cuiva i-a sunat ceasul, atunci acel cineva devine cadavru.
Dar unde să ascunzi un cadavru, în afară de cazul în care cadavrul
a fost incinerat în seara asta?
După ce priveghiul se termină,
după ce pleacă acasă cu toţii,
atunci cadavrul este îngropat,
iar pietrele acopeă totul.
La doi metri sub pământ el se va duce.
La doi metri sub pământ şi nu e de mirare
de ce mortul de la groapă nu se mai întoarce.
Haideţi cu toţii, veniţi aici
Eric Prince este omul anului.
Haideţi cu toţii, veniţi aici
în cinstea lui să ridicăm paharul
pentru că toţi ne-am adunat aici să îl cinstim
pe dragul de Eric
Veniţi cu toţii, veniţi cu toţii
Să îl aplaudăm.
Foarte frumos, prietene. Foarte frumos. Mulţumesc.
Frumos.
Chiar dacă am admirat-o, n-am văzut casa Dorotheei Page.
- A recunoscut cineva fotografia? - Nu, domnule. Nu.
- Nici o persoană. - Ce păcat.
Pentru o clipă am crezut că ai o pistă.
Bine, doamnelor şi domnilor, hai să animăm atmosfera un pic.
Este o petrecere la urma urmei. Unu, doi, trei, şi...
Toată lumea, cântă cu mine.
Ai lăsat acest lucru în dric. Sunt sigur că veţi dori să-l păstraţi alături de alte premii.
Vărul meu tocmai a primit unul de la liga de bowling.
Mulţumesc.
Va trebui să mă ierţi, locotenente.
Ştii, uneori munca noastră poate fi... cum să spun, un pic morbidă.
Crede-mă, domnule, dacă aş avea aşa loc de muncă,
aş petrece în fiecare noapte.
Dacă ea a dat de urma acestui colier de diamante nu mi-a spus.
- Şi ai verificat peste tot? - Pun pariu. Nu e nici o menţiune nicăieri.
Dar aici e un lucru foarte ciudat.
Toată echipa are aşa ceva. Verity întotdeauna îl purta.
- Ce este? - E un telefon combinat cu pager.
Iată cum arată când m-ai sunat pe pager.
- Oh, da. - "Locotenent Columbo, 3:30."
Acum, aici e partea cu adevărat ciudată.
În cazul în care publicul trimite o bârfă, o face de obicei pe e-mail...
şi automat e transferată pe pagerul ei.
Acum, uită-te la ecran.
- De ce s-a "întrerupt"? - S-a defectat, a fost distrus, a murit.
Ce ar fi putut distruge pagerul ei...
la 12:32?
Habar n-am.
Ce face căţelul?
Acesta e pachetul nostru "Memorial". Costă 47.000 de dolari.
- Oh, voi ţine minte. - Desigur, avem şi alte opţiuni.
Scuză-mă. Mă bucur să te văd din nou, locotenente.
Doamna Lerby a venit să-l ia pe soţul ei să-l conducă pe ultimul său drum.
- Condoleanţe noastre. - Oh, Doamne!
E mai greu acum decât atunci când trăia!
Aţi ales un loc pentru împrăştierea cenuşei?
Ei bine, el a fost regele tricotajelor, aşa că am să-l împrăştii peste unul din magazinele lui.
Doamnă Lerby, el iubea marea.
Cenuşa va fi dispersată deasupra oceanului cu elicopterul nostru în seara asta la opt.
Incinerarea cred că este cea mai bună soluţie. Nu face viermi, dacă totul e ars, nu?
- Lăsaţi-mă să vă arăt procedura. Vă rog. - Oh, vă mulţumesc.
Eu plec acum, dar voi fi înapoi la timp pentru acest serviciu. Foarte bine, mulţumesc.
Băiete, acest loc e înfricoşător!
Se pune pe o masă cu rotile ca aceasta,
iar dacă trebuie păstrat peste noapte, îl introducem aici. Este o cameră frigorifică.
- Chestia aia e mereu încuiată? - Când un cadavru e păstrat peste noapte, este.
Nu dorim să-l lăsăm să fugă.
Nu, domnule. Toţi angajaţii au o cheie?
Uh, numai eu. Bună ziua. Bine aţi venit la salonul meu.
Dânsul este interesat de procedura de incinerare.
Este? Gerald, nu sunt prea fericit de aranjamentul floral din capelă.
Vrei să verifici? Îi voi arăta eu.
Imediat. La revedere, locotenente.
Să facem un tur.
Aici avem un tub injector
pentru sânge şi formaldehidă.
Şi aici avem scalpele, ace şi aţă,
chituri şi pudră de machiaj.
Un antreprenor de pompe funebre nu trebuie să fie numai chirurg,
ci şi estetician, artist în machiaj.
Acum, acest lucru se numeşte "barter". Puteţi să-l luaţi. A fost sterilizat.
Acesta se introduce în cadavru, i se ataşază un tub pentru a extrage gazele combustibile.
Trebuie să fie amuzant, domnule, să fi antreprenor de pompe funebre.
Sunt momente. Acesta este un instrument indispensabil.
Nu ştiu ce m-aş face fără el.
Deci dezbrăcaţi cadavrul şi îi faceţi tot ceea ce trebuie cu lucrurile astea,
Apoi îl îmbrăcaţi din nou. Şi apoi?
Îl punem într-un sicriu.
- Ca acela de acolo, domnule? - Da, un model foarte popular.
- Ar putea două persoane să încapă acolo? - Mi-e teamă că nu. La ce vă gândiţi?
Era un gând nebunesc, domnule. Soţia şi cu mine, facem totul împreună.
- Nu, las-o baltă. Unde e cuptorul? - Cuptorul?
Iată micul nostru cuptor.
Tot ce trebuie să facem este să deschidem uşa...
introducem sicriul înăuntru, apoi pornim căldura
şi asta e tot.
- De ce căldură vorbim, domnule? - 1.600 de grade.
Soţiei mele nu-i plac nici arsurilor solare.
- Când s-a terminat, a ars totul? - Totul.
- Şi o singură persoană e pusă în cuptor? - Da.
- Un corp întreg pot încăpea într-una din astea? - O fiinţă umană este în cea mai mare parte apă.
Dintr-un om de mărime normală rămân după ardere aproximativ 2 Kg.
Oh, am uitat ceva.
Da, Dan Riley, uh... Ceremonia lui Dan Riley.
Aceştia sunt pantofii lui de dans. Vor arde împreună cu el.
- Vrei să vezi? - Da, domnule. Da.
- Totul arde în cuptor? - Desigur, există şi excepţii.
Nu e posibil să incinerezi stimulatoare cardiace, de exemplu. Sunt confecţionate din titan.
- Domnul Houston, nu avea şi el unul? - Nu.
Aşa e mult mai bine, Gerald.
Tu şi Hugo puteţi merge acum, dar mai verificaţi odată totul.
- Sigur că da, domnule. - Mulţumesc. Hugo.
Acum, după ceremonial, aceştia sunt puşi în sicriu, înainte ca sicriul să fie închis.
Domnule, ce vreau să vă întreb, domnişoara Chandler nu avea un stimulator cardiac...
- N-am întrebat-o. - Da, dar ea avea aşa ceva.
Un astfel de... pager.
Era modelul acesta, domnule. Oh, şi îl purta la ea peste tot, probabil în buzunar,
şi acest lucru îi spunea când a primit mesaje pe e-mail de la calculator.
Şi în ziua în care a dispărut, ea a primit mesaje, oh, să vedem...
11:13 şi 11:57,
dar apoi, la 12:32...
pagerul s-a oprit.
- Nu mai avea semnal. Kaput. - Ce crezi că s-a întâmplat?
Oh-ho! Ah! E o întrebare arzătoare, domnule.
- Cred că a murit. - Serios?
Da. Cred că a fost ucisă chiar aici, în timpul ceremoniei lui Houston.
- Ce-ar fi făcut criminalul cu cadavrul? - Ar fi scăpat de el. L-ar fi incinerat.
Nu, a fost doar Chuck lui Houston incinerat în acea zi. Eu am făcut-o.
Da, ucigaşul ar fi trebuia să schimbe cadavrele...
să-l schimbe pe Chuck Houston cu Miss Chandler.
Înţeleg. Deci, dacă el a schimbat cadavrele, asta ar explica de ce pagerul kaput.
Da, domnule. Aşa e.
Înţeleg. Ei bine, deoarece a fost doar o incinerare în acea zi şi eu am efectuat-o,
ar însemna că eu sunt criminalul.
Locotenente, spune-mi, ai vreun cadavru?
Nu, domnule, nu am.
Deci, dacă nu ai nici un cadavru, nu poţi dovedi că a fost o înlocuire.
- Nu, domnule, nu pot. - Fără un cadavru nu e nici un caz.
Mm-hm. Cred că da.
Ăsta e răspunsul la o întrebare arzătoare...
Odată ce a fost ars ceva,
nu rămâne decât cenuşă. Cenuşă!
Ai plecat?
E un aranjament frumos, doamnă.
Menajera mea a făcut asta.
Dacă aş fi făcut-o eu, ar fi fost ameţite, ca mine.
- Frumos loc aveţi aici. - E doar o fermă veche. 320 de hectare.
Lui Chuck îi plăceau caii, cum îmi place mie bourbonul.
Oh, Doamne!
Eşti bine, doamnă?
Sunt psihotică, locotenente. Mi-ar trebui şi mie ceva cum avea Chuck.
Săracul de el, a fost rănit de atâtea ori în război.
Oh, să-i fi văzut radiografia. Era înfricoşător.
El a înrămat radiografia şi a pus-o pe perete.
Se vede acolo ce schijă a purtat în el până în ziua în care a murit.
Vrei să ştii de ce am dorit acest lucru?
Pentru că atunci când ai sunat şi ai zis că vei fi aici într-o oră,
am vrut să mă ajut cu câteva cocktail-uri pentru că ştiam de ce vi aici.
Am vrut doar să vă pun câteva întrebări.
Bine.
Mărturisesc. Mărturisesc!
O voi spune şi în faţa instanţei de judecată. Am făcut-o!
Ai făcut ce, doamnă?
Am aruncat cenuşa lui Chuck peste literele care scriu HOLLYWOOD.
Oh, bine, asta e împotriva legii, doamnă, şi asta nu e...
bine.
Oh. Am făcut-o doar pentru că am crezut că-i va place.
- Mă duci la închisoare? - Mi-ai făcut cea mai frumoasă mărturisire.
Am făcut-o? Ai de gând să mă arestezi?
Am de gând să te arestez, doamnă, aşa cum nimeni n-a mai fost arestat.
El a fost un mare artist, doamnelor şi domnilor.
Şi acum, un omagiu de la cei care l-au cunoscut.
Ştiu că Dan ar aprecia asta.
Frumos.
Foarte frumos.
Mulţumesc.
- Dar nu am venit aici pentru ceremonie, domnule. - Păcat.
Trebuie să vorbesc cu dvs. În seara asta.
- Nu e nici momentul, nici locul. - Când şi unde, domnule?
Acest ceremonial se va termina în curând. Voi fi în biroul meu la ora nouă.
- Asta mi se pare foarte bine. La nouă? - Da. Voi lăsa uşa deschisă.
Faceţi la stânga, urmaţi coridorul şi biroul meu este pe dreapta. Există o plăcuţă.
- Stânga, dreapta, plăcuţă, şi vei fi acolo? - Da!
Vă mulţumesc foarte mult, domnule, şi îmi pare rău de intruziune.
Da!
E sigur că şti să respingi pe cineva cu eleganţă.
Intră!
- Bună seara. Exact la timp. - Oh, ceai pentru doi.
M-am gândit că ar putea fi adecvat după ceremonia la care aţi participat astăzi. Sper...
- Trage-ţi un scaun. Sper că vă place ceaiul. - Oh, soţiei mele îi place, domnule.
Splendid. Aveţi şi lapte şi zahăr.
Oh, foarte frumos, domnule. Foarte frumos, într-adevăr.
Acest cleşte... e foarte frumos. Soţia mea foloseşte o lingură.
Da?
Oh, foarte frumos.
- Delicios! N-am mai băut aşa bun. - Indian.
Am urmărit tipi ca tine de 25 de ani.
I-am prins pe toţi, în afară de tine.
- Nu-mi place să pierd. - Nici mie.
Ai auzit de o doamnă bătrână şi bogată? Îşi ura copiii, dar îşi iubea câinele.
- Mă tem că nu. - Câinele purta întotdeauna o zgardă.
Iar atunci când bătrâna doamnă a murit, copii n-au mai găsit nici un ban. Dispăruseră.
Opt ani mai târziu, câinele a murit.
A fost incinerat. N-a rămas din el decât o moviliţă de cenuşă
şi un morman de diamante de 450.000 de dolari.
Aşa că acel câine nu avea o simplă zgardă. Nu, domnule.
Nu. Avea o zgardă cu diamante în valoare de 450.000 de dolari.
Fascinant.
Vedeţi, domnule, diamantele nu ard.
Dar, ştiţi deja asta, domnule.
Acesta este motivul pentru care colierul de la gâtul Dorotheei Page nu s-a găsit pe cadavru,
i-ai deschis gura şi i l-ai introdus pe gât,
astfel încât după incinerarea corpul ziua următoare
să iei diamantele din cuptor şi să le pui în buzunar.
De ce crezi că-ţi spun asta? Pentru că mă face să mă simt bine.
Trebuie să am măcar satisfacţia asta.
Am de gând să arestez pe cineva seara asta.
Dar pe tine nu pot să te ating cu un deget, domnule.
Nu înţeleg ce vrei să spui,
dar îmi place ultima parte, cea cu privire deget.
Sună bine. Ce vrei să faci aici în seara asta?
- Oh, aştept o aterizare, domnule. - Serios?
- Da, o aterizare. - Mă duc să verific.
Uh, domnule, mai aşteaptă doar un minut. Să mai iau o înghiţitură din acest ceai delicios.
Oh, acest cleşte, domnule, e cu adevărat special.
De ce nu-l păstrezi? O salvezi pe soţia ta de la a folosi lingura.
Mulţumesc mult. E foarte frumos.
Oh, da, aşa e, uh... Ar putea fi util.
Eşti gata?
Sunt gata acum, domnule.
Hei, băieţi, aprindeţi farurile şi proiectoarele!
- Faceţi lumină aici. - Da, locotenente.
- Ce face aici doamna Houston? - Această doamnă este arestata mea.
De ce?
A răspândit cenuşa peste Hollywood Hills. E împotriva legii.
- Oh, Eric, am fost o proastă. - O, totul va fi bine.
Poate că, dacă veţi spune judecătorului că avertismentul că asta e împotriva legii
este scris foarte mărunt, dacă veţi face asta, v-ar putea ajuta.
- Asta va şi face. - Bine. Doamnă, reveniţi la maşina poliţiei.
Acum, du-te.
- Mai exact ce se întâmplă aici? - Oh, va fi bine, domnule.
Doar pentru a verifica, l-ai incinerat pe dl Houston joi noaptea la 00:20?
- Am făcut-o. - Foarte bine.
Uh, dumneavoastră, domnule! Pilotul. Mi-au spus că te numeşti Joe.
Vino aici, Joe, şi adu geanta cu tine.
- Eşti angajat la Servicii Funerare Prince? - Da, domnule, sunt.
Joi, ai dus-o pe această femeie, doamna Houston, să arunce cenuşa de la bordul elicopterului tău
şi a aruncat-o peste Hollywood?
- Da, domnule, ea a făcut-o. - A aruncat toată cenuşa acolo?
- A făcut-o. - Voi lua eu geanta şi mulţumesc.
- Ai raportat asta? - Nu, domnule, nu am făcut-o.
Bine. Raportează la echipa din maşină, te rog. Mulţumesc mult.
Numele "Lerby" scris aici, a fost trecut aici atunci când a-i incinerat corpul?
- Da, am făcut-o, dar cum dracu... - I-am ordonat prin radio pilotului să vină înapoi.
Brevetul său era în pericol.
Doamnă, eu sunt locotenentul Columbo. Ne-am întâlnit în această dimineaţă.
- Trebuie să confisc cenuşa soţului tău. - Oh, nu. E semn rău.
- A fost soţul tău erou de război? - Erou de război! N-a fost niciodată la război.
- Nu a servit în armată? - Nu, a fost inapt, ca pentru orice altceva.
- Niciodată decorat? - Bineînţeles că nu.
Mă gândesc că Chuck Houston, care nu a fost numai un actor de film,
el a fost şi un erou de război legitim.
A luptat în Pacific, a fost rănit, spitalizat, a suferit dureri.
Ar trebui să vedeţi radiografiile. El le avea chiar înrămate.
A umblat şchiopătând până în ziua morţii lui.
Acum, dl Prince, dacă l-aţi incinerat pe Chuck Houston, joi, la ora pretinsă,
atunci când doamna Houston i-a răspândit cenuşa peste Hollywood Hills,
înseamnă că Chuck şi tot ce a rămas din el a ajuns pe acel deal.
Dar dacă nu...
dacă, în schimb, trupul său a fost înlocuit...
m-am gândit că asta ar putea fi utilă.
Chuck Houston a avut o bucată de şrapnel în el.
O bucată de şrapnel din oţel inox, oţel aliat cu metale grele, domnule,
cu ar fi titanul, şi aceasta nu se topeşte decât la peste 2.000 de grade.
Are o formă foarte specială.
Cred că şansele ca această bucată de metal
să se potrivească cu radiografia d-lui Houston sunt foarte mari.
Acum, domnule, poate poţi explica
cum o bucată din domnul Houston, urmare a războiului de acum 50 de ani, e în urna
unei persoane de 48 de ani, un vânzător de tricotaje din Sherman Oaks.
Foarte bine.
Foarte, foarte bine.
- Vrei să mă scuzi, te rog? - Unde te duci, domnule Prince?
Mă duc la maşina poliţiei. Crezi că ar trebui să călătorim separat,
sau poate vrei să mi te alături.
Ei bine, asta depinde de tine, domnule. Sunt, uh...
funeraliile tale.
Traducerea şi adaptarea: Lucian Mircea Stoenac (Toto)