CRIMĂ CU PARTITURI
Domnule McEnery!
Hei! Domnule McEnery!
Doamnelor şi domnilor, cred că e momentul să punem capăt acestei părţi.
Vă mulţumesc foarte mult. 10 minute de odihnă.
De câte ori trebuie să vă rog să nu mai urcaţi pe acoperiş?
Domnule McEnery? Mă auziţi?
Freddie, ştii că sunt mereu aici atunci când maestrul dirijază.
- Acesta e locul în care am inspiraţie. - Inspiră şi concedierea mea.
Prietenul tău, domnul Crawford, nu plăteşte prime de asigurare pentru acest loc de studiu.
Huh?
- Hei. - Hei.
- Deci, cum a fost? - Nu-i rău.
Unele secţiuni au fost bune. Ştiu unde mai trebuie lucrat.
- Dar am nişte idei. - O să-i spui?
Da.
E într-o dispoziţie bună aşa că nu se va enerva că va necesita de două ori mai mult timp.
Mulţumesc pentru asistenţă. Apropo, îmi place pianul.
- Dar pianista? - Hm. Nu-i rea.
Oh.
- Cum a sunat acolo azi? - Crystal de clar, domnule Crawford.
- Ceva interesant? - Câteva fantezii ale mele.
- Ai făcut modificări, nu? - Le-am făcut.
- Vrei să vorbim despre asta? - Da, aşa cred.
Urmează-mă.
- Foarte frumoasă femeie tânăra Rebecca. - Sunt un om norocos.
- Căsătoria e curând? - Ei bine, aşa cum am stabilit.
Ah! Frumos cuvânt "stabilit".
Nathaniel, cred că această ultimă înregistrare a fost pe placul tău.
A ieşit bine, domnule Crawford. Vreţi să o auziţi redată?
Oh, mai târziu. De ce nu laşi oamenii să ia o pauză?
Spune-le şi celorlalţi că voi anunţa când sunt gata.
O voi face.
Haideţi, băieţi. Să luăm o cafea şi gogoşi, bine?
Acum, care sunt preţioasele inspiraţii ale tinereţii?
Sunt câteva pasaje.
În special în secvenţa finală. Sper ca sugestiile să vă placă.
Nu!
Mulţumesc.
- Findlay, băiete... - Da, Sidney?
- Ai făcut-o din nou. - Ţi-a plăcut?
- Hei, mulţumesc foarte mult, băieţi. La treabă. - Oricând, Sidney.
Pentru scena finală am simţit că efectele sonore
au mai multă putere dramatică fără muzică.
Dar tu eşti regizorul.
Odată ce ai introdus magia ta în scena finală,
cred că... nu, nu cred, ştiu că va fi un alt mare succes.
Ei bine, eu trebuie să fac paşi.
Trebuie să mă întâlnesc cu scenaristul viitorului nostru film. E necesar.
Stai pe lângă el, fiule. Este o mişcare inteligentă. Învăţă de la maestru.
- Concertul de mâine noapte. - E mai mult decât sigur.
"Crawford dirijază Crawford". Distrează-te. Ne mai vedem.
Trebuie să beau ceva.
Ce-ai zice să mergem la vilă, să sărbătorim?
Sigur. Să sărbătorim. Şi să vorbim.
Ai prins ideea. Să vorbim despre muzică.
- El mi-a spus, "stai pe lângă el, fiule." - Sidney?
Nu înseamnă nimic rău. Ăsta e felul lui. E foarte ataşat de tine.
- De când îl cunoşti pe Sidney? - În afară de munca mea?
Cred că ceea ce am făcut împreună cu Sidney în ultimii 20 de ani au fost opt sau nouă filme.
Nu poţi folosi un pahar? Mă gândesc că ai fost înţărcat.
- Prost obicei, băiete. - "Băiete"? "Prost obicei"?
"Stai pe lângă el, fiule"? Voi schimba obiceiurile pentru unele mai bune.
Nu te-am mai văzut aşa.
Bea ceva mai tare. O să te calmezi. E timpul să sărbătorim.
Sărbătoarea e pentru tine. Muzical, eu nu exist.
Gabriel...
Am văzut toate acele filme vechi. De multe ori.
De aceea sunt aici.
Ai fost bun, atunci. Cel mai bun.
Dar, de când am venit aici, ai început să pierzi.
- Ce să pierd, Gabriel? - Talentul.
Harul. Scânteia creaţiei.
Sunt cinci ani de când am venit ca ucenic al dumneavoastră,
şi sunt recunoscător pentru ceea ce am învăţat,
dar ai nevoie de mine
şi în ultimul timp eu fac cea mai mare parte a muncii tale.
Muzica filmului de acum? 75% e a mea.
Şi asta? Cea cu care ai câştigat marele premiu?
Asta? Asta e tot a mea.
Pot dovedi asta. Am copiile originalelor
la toate partiturile scrise pentru ca tu să câştigi marele premiu.
Şi totuşi, nici un singur cuvânt de recunoaştere? Eu nu exist aici.
Am să mă duc la Sidney Ritter să-i spun întreaga poveste
şi el să-mi găsească de lucru.
- Da, plec de aici. - Nu încă! Nu încă, Gabriel.
Îmi amintesc bine.
Ai dreptate, eşti aici de cinci ani.
Freddie, agentul de pază,
mi-a spus că e un om pe acoperiş care dirijază muzica mea.
Consumat de curiozitate, am lăsat singură orchestra.
Te-am privit.
Am fost foarte impresionat.
Am discutat. Mi-ai arătat o parte din materialul original.
Te-am luat ca student al meu, ţi minte?
Dar povestea nu are un final fericit. La revedere.
Nu pleca încă. Nu încă, Gabriel. Nu pleca încă.
Am fost neglijent.
Nu ştiu dacă vreodată vei putea să mă ierţi.
Dar modul în care am să-ţi mulţumesc îţi va bucura inima.
Te rog.
Ştii ce e asta? Concertul.
"Crawford dirijază Crawford".
"Un concert de binefacere cu muzică din filme de groază. "
"Teme muzicale ca: Ucigaşul, Alibi, Extincţie", et cetera, et cetera, et cetera.
"Domnii cu haină şi cravată. Doamnele, îmbrăcate mortal."
- M-am distrat când am scris ultimul rând. - Da?
Cum ar fi să dirijezi tema muzicală de la Killer?
- Ce, pe acoperiş? - Nu, nu.
Cu orchestra mea. Pe podium, în faţa publicului.
Piesa ta va fi prima după pauză, şi te voi prezenta.
Glumeşti. Nu crezi ce spui.
Dimpotrivă. Cred fiecare cuvânt.
Mă întâlnesc cu Sidney în această seară şi-i voi explica totul.
Ei bine, poate că nu totul. N-am intenţia de a mă pune într-o situaţie umilitoare.
Dar intenţionez să-i spun despre talentul tău imens,
şi să-l îndemn să te lase să compui muzica pentru următorul lui film.
El va asculta de mine. Ce spui?
Eşti şocat, nu-i aşa?
Domnule Crawford... îmi pare rău.
Prostii! Ai avut dreptate. Am procedat complet greşit.
Şi haide, renunţă la aceast d-le Crawford. De acum, spune-mi Findlay.
- Batem palma? - Vă mulţumesc, domnule Crawford.
- Findlay! - Mulţumesc. Mulţumesc... Findlay.
Ei bine... Mulţumesc.
Va trebuie să alerg... să urc un munte sau aşa ceva.
Un minut, 58 secunde.
Hei, Gabriel! Ai venit mai devreme.
Hei, Jack. Am un element surpriza în seara asta. Voi repeta.
Ar fi trebuit să te odihneşti până mai târziu.
Ce repetiţie? Care surpriză?
- O să fi aici în seara asta? - Sigur. Voi fi în afara serviciului.
Ei bine, atunci vei vedea.
Ne vedem mai târziu, omule.
"A nu se deschide înainte de concert"
"Dragă Gabriel, Cu ocazia primului tău concert
primeşte această baghetă de dirijor.
Cu toată dragostea, Rebeca."
Uau.
Oh, Rebecca.
"Dragă Becca, dragostea mea pentru tine va dăinui mereu, Gabe "
Da.
Măi, măi. Mă bucur să te văd îmbrăcat corespunzător pentru o schimbare.
Am vrut să repet piesa mea în acest costum.
Eu nu sunt obişnuit cu costumul şi vreau să mă acomodez cu el.
- Nu mă aşteptam să vi aşa devreme. - Oh, te-am sunat acasă.
Am mai multe ştiri. Cred că s-ar putea să te intereseze.
Ai spus că ai nişte veşti?
Ai vorbit cu Sidney?
Am avut o mică discuţie.
Ce a spus?
Desigur, i-ai spus Rebeccăi despre mica afacere cu Ritter?
Nu, doar cu privire la concert.
Am vrut să păstrez cealaltă mare surpriză până când e confirmată.
- Este? - Am fost sigur că vei spune cuiva.
- Nimănui. Nu până nu ştiu sigur. - Era rece atunci când am plecat de acasă.
O poţi încălzi un pic, dar sunt sigur că nu te va deranja.
Findlay, te rog. Spune-mi ce ţi-a spus.
Bea... maestre.
A spus da?
A fost uimit atunci când i-am propus. N-are idee despre talentul tău
dar are încredere în fiecare cuvânt pe care i-l spun.
Ai filmul lui. Vei compune muzica singur.
Dacă-i va place, eşti în afaceri.
Noroc.
- Cum... Cum pot să-ţi mulţumesc? - Bea, sărbătoreşte, spune noroc.
- Noroc! - Noroc!
- Nu sunt sigur că ar fi trebuit să fac asta. - Prostii! Un pahar mic ca ăsta?
Ai două ore până la concert. Mai ia unul.
Nu! Te rog, nu. Nu beau aproape niciodată.
Poate câte un pahar de bere din când în când, dar...
Vreau să fiu limpede pentru seara asta.
Te invidiez pentru reţinerea ta.
Unul ar trebui să fie destul.
- Ce prostie din partea mea. Îmi pare rău. - Nu-ţi face griji, se curăţă.
De ce nu pui CD-ul şi vom repeta împreună? Doi maeştri.
Nu ştiu ce s-a întâmplat. Mă simt cam...
Totul va fi bine.
Vei fi frumos şi elegant.
- Bună seara, domnule Crawford. - Bună seara.
Cât e ora? Ceasul meu merge un pic ciudat.
Exact opt, şapte minute şi 14 de secunde.
Mulţumesc. Sunt gata.
Nu aţi întârziat. Mult noroc.
La revedere, George.
Va începe în scurt timp. Concertul e pe cale să înceapă.
Plasatorul vă va arăta locurile dumneavoastră. Poftiţi.
- Trei minute. Unde o fi? - Ia-o uşor, Eric. Findlay n-a întârziat niciodată.
Aha! Ce ţi-am spus? Bună, Findlay.
Sidney.
- Orchestra e completă? - Da, domnule.
- Şi bagheta? Este acolo? - Credeam că e la dumneavoastră.
Oh, la naiba. E greşeala mea. Mă duc să o iau.
Sidney, vă rog să începeţi intro-ul.
Slabă audienţă.
Spot de lumină pe podium.
Vă mulţumim pentru aplauze, oameni buni.
Presupun că majoritatea dintre voi se întreabă, "Cine naiba e individul ăsta?"
Ei bine, eu sunt directorul filmelor a căror muzică o veţi auzi în seara asta.
Sidney Ritter, la dispoziţia dumneavoastră.
Mulţumesc.
Programul spune că acest lucru este o seară de muzică din filme cu crime.
Ce ştiu eu despre crimă?
Trebuie să ştiu ceva, pentru că fac filme cu crime misterioase de 20 de ani.
Nouă în total. Şi nici unul dintre ele n-ar fi avut succes
fără coloana sonoră care să-ţi dea fiori şi să amplifice suspansul,
muzică compusă de Findlay Crawford.
Oh, apropo, este posibil să fi observat camerele de televiziune de aici,
şi cu puţin noroc veţi revedea concertul la TV în curând.
Primul nostru film a fost "Alibi",
iar cel mai recent "Extinction".
Muzica este o stare de spirit, muzica este o poveste.
Şi pentru Findlay Crawford,
muzica este o crimă.
Doamnelor şi domnilor, compoziţiile lui Findlay Crawford
au toate calităţile muzicii marilor filme.
El este un mare prieten, un mare compozitor
şi un mare dirijor.
Şi el ar trebui să ştie asta, pentru că el mi-a scris această introducere.
În seara asta dorim să deschidem concertul
cu o piesă pe care nu aţi mai auzit-o, o compoziţie în primă audiţie.
O selecţie din noul film ce va fi lansat în curând şi a cărui muzică este compusă de
Findlay Crawford.
- Grăbeşte-te dragă, am întârziat. - Mă grăbesc.
- Ai biletele? - Încerc să le găsesc.
- Deja a început. - Le voi găsi.
Oh, Doamne.
- Un accident teribil! - Cineva a căzut!
Un tip a căzut de pe acoperiş!
Unde? Unde? Tommy, deschide uşa!
Cum s-a putut?
Sunt la pavilionul 28. Avem o urgenţă. Avem nevoie de o ambulanţă acum!
Domnişoară...
Sfântă Fecioară...
O tragedie.
Atât de tânăr, atât de talentat.
Săraca Rebecca.
Deci ai venit un pic mai târziu şi l-ai văzut căzând de pe acoperiş?
Nu, l-am văzut la pământ. Practic era să mă împiedic de el.
Mă grăbeam şi dintr-o dată, bang, tipul a căzut chiar acolo în faţa noastră.
- Bang. - Bang.
Ai auzit asta, locotenente? Locotenente.
Aici jos, sergent.
Oh, nu v-am observat. Îmi pare rău, locotenente.
Nu-ţi face griji pentru asta, sergent.
Se întâmplă tot timpul.
- Ai auzit ce au spus? - În mare parte.
- Ai terminat? - Aproape.
Pozează aici.
OK, băieţi, este al vostru.
- Ultima parte, când s-a lovit de sol... - Bang.
Chiar înainte de bang, doamnă, ce s-a întâmplat?
I-am spus sergentului, ne grăbeam să prindem...
- Eram în întârziere. - Căutam biletele la concert.
- Rătăceşte lucrurile. - Te-ai uitat în sus?
- Nu. - Nu am privit în sus.
Deci, prima dată l-ai văzut...
- Atunci când a căzut la picioarele noastre. - Aproape ne-am împiedicat.
- N-am mai văzut aşa ceva. - Aşa ceva e tulburător.
Deci nu l-aţi văzut în timpul căderii?
L-aţi văzut doar pe asfalt?
- Corect. - Ai numele şi adresele lor?
- Chiar aici. - Mulţumesc. Asta e tot pentru acum.
- Mulţumesc. Noapte bună. - Noapte bună. Mulţumesc mult.
Sergent, lasă-mă să văd ce ai notat.
Doamnă! Doamnă!
Stai o secundă!
Doamnă! Domnule!
- Uh, da, locotenente? - Îmi pare rău că vă deranjez din nou.
Vreau doar să-mi clarific ceva. Amintiţi-vă.
A fost ceva care să vă avertizeze înainte să-l vedeţi căzut?
- Nu ştiu ce vreţi să spuneţi. - Avertisment?
În declaraţia dumneavoastră, doamnă,
aţi spus că aţi auzit un "bang" atunci când s-a lovit de sol.
Da.
Aţi auzit vreunul dintre voi vreun ţipăt înainte ca el să lovească solul?
- Eu am ţipat. - Foarte tare.
Nu a mai fost şi alt ţipăt? Sunteţi siguri de asta?
Absolut.
Mulţumesc.
- Da, de aici a căzut, locotenente. - Ce făcea aici singur,
cânta la Lună?
- A fost aici şi-n timpul zilei, nu? - Deseori.
- Oare şeful lui ştia că el venea aici? - Toată lumea ştia.
A fost un muzician adevarat. După spusele prietenei lui,
era programat să dirijeze prima piesă după pauză.
Ei bine, asta explică smochingul. Dar cum auzea muzica de aici?
Avea un microfon acolo jos.
Era conectat la această combină radio şi auzea în difuzoare.
Oh, înţeleg. Deci, acest băiat... avea ceva minte.
Ce e asta?
Oh.
El a avut un stativ pentru partituri. Şi unde era?
Chiar acolo. Ăsta era locul lui.
Cred că-l făcea să se simtă ca şi cum era într-o sală de concert. Era cam excentric.
Da, excentric.
- Eşti cam aproape de margine, locotenente. - Căuta înălţarea spirituală.
Spune-mi, Sergent, dacă simţi că eşti pe punctul să cazi peste această margine în acel întuneric,
nu ai ţipa?
- M-ar auzi din Timbuktu. - Ei bine, tânărul Gabriel n-a scos nici un strigăt.
A căzut şi a murit în tăcere.
În opinia mea, trebuie să fi fost fie mort, fie drogat.
- Uh, domnule... - O, Sergent. Gândeşte-te.
Da, domnule.
Spui că aici stătea de obicei?
Aici stătea atunci când voia să dirijeze.
Ce-ai găsit asupra cadavrului?
- O batistă şi o bucată de hârtie. - Ceva sub el?
Cred, domnule, că v-aţi uitat sub el.
Ce vreau să spun este... oamenii tăi au cercetat bine zona une a căzut
şi totul de aici şi până jos?
- Poţi să-mi dai lanterna ta? - Da, domnule.
Mulţumesc.
"Ucigaşul"! Hei, îmi amintesc filmul.
Soţia mea l-a văzut o dată singură şi apoi m-a târât după ea să-l vadă a doua oară.
Nu e rău.
"Muzica: Findlay Crawford."
- Da, e celebru. A câştigat un premiu. - Unde e el acum?
În vila de lângă această clădire.
- Cine e? - Locotenent Columbo, domnule. Poliţia.
Intră.
Oh, îmi pare rău că vă deranjez, domnule.
Îmi dau seama că acest moment este un moment prost.
Bea ceva. E un moment bun pentru o băutură.
Nu acum. Mulţumesc, domnule.
Sunt la datorie.
Ar fi mai bine, domnule, dacă eu, uh... aş putea fuma un trabuc mic?
Desigur. Îmi place şi mie un trabuc bun.
Este o cutie acolo. Serveşte-te.
Oh, nu fumez din acelea, domnule. Mulţumesc.
Cum doreşti. Fă-te comod, stai jos, simtă-te ca acasă.
- Mă gândeam la săracul Gabriel. - Este o mare nenorocire, domnule.
E o tragedie, d-le Columbo. O tragedie.
Un om minunat, un tânăr cu un mare viitor.
Aşa am auzit, domnule.
El a fost ca un fiu pentru mine.
Să pun nişte muzică.
- Ceaikovski. - Ei bine, uh, domnule, eu...
- Poate că ai dori mai degrabă nişte rock? - N-aş putea spune, domnule.
Cel puţin am stabilit o parte din gusturile tale.
Dar cred că e timpul pentru nişte muzică tristă, concordă cu starea de spirit a serii.
Un violoncel, probabil.
Nimic nu plânge ca un violoncel.
Acum, domnule Crawford...
Sunt sigur că ai putea asculta muzică toată noaptea dar am câteva întrebări.
Îmi dau seama că sunteţi supărat, dar eu trebuie să vă întreb.
Ce vrei să întrebi, domnule Columbo?
Une ai fost, domnule, atunci când defunctul a căzut de pe acoperiş?
Am fost pe scenă, dirijam unui concert.
Când a fost ultima dată când l-aţi văzut pe domnul McEnery în viaţă, domnule?
Asta a fost ieri seară, chiar aici.
Şi în ce stare de spirit se afla el aici?
Din moment ce l-am informat că el va dirija tema din filmul "Ucigaşul"
în concertul din această seară... era în extaz.
Cu o zi înainte era în extaz Cu o zi înainte de...
Oh, deci el nu a fost aici când aţi sosit azi?
Am ajuns cu puţin timp înainte de concert.
Nu l-am văzut pe Gabriel. Am presupus, după comportamentul său normal,
că este pe acoperiş, să dirijeze, împreună cu mine,
şi cobora atunci când când trebuia să intre pe scenă.
Deci... prima dată când l-ai văzut astăzi,
el zăcea la pământ?
- Îmi pot imagina cum te-ai simţit, domnule. - Am fost devastat.
Şi ce-ai făcut imediat după asta?
Unii spectatori s-au înghesuit pentru a vedea ce s-a întâmplat.
Le-am spus să se întoarcă în sala de concert.
Am anunţat anularea concertului din această seară,
şi am dat asigurări celor prezenţi că biletele sunt valabile pentru sâmbăta viitoare,
atunci când va fi adăugată o piesă suplimentară.
O piesă pe care eu o voi compune ca un tribut adus lui Gabriel.
Oh, un gest foarte frumos, domnule.
Uh, spune-mi, uh...
Oare domnul Gabriel, atunci când el dirija, folosea întotdeauna o baghetă?
Desigur. Toţi dirijorii folosesc baghete.
- De ce întrebi? - Ei bine...
Ei bine, nu ştii niciodată, domnule. Cineva a spus că el era un pic excentric.
Nu era excentric. Cred că după asta e timpul să merg acasă.
Altceva?
Am observat acest sac pentru îmbrăcăminte de închiriat, aici pe canapea. Vă aparţine?
E al lui Gabriel. Cred că de la fracul lui, pentru că nu avea unul.
- Şi s-a schimbat în el aici? - Da. Era a doua lui casă.
- Mai e şi altceva? - Oh, da.
Mai sunt unele lucruri ale lui în dulap. Haine şi un rucsac.
- Te superi dacă le iau, domnule? - Sigur că nu.
Chiar te rog. Nu vreau să păstrez acest tip de amintiri.
- Tot ce e al lui Gabriel este pe stânga. - Aha.
- Astea sunt ale lui? - Da, într-adevăr.
Ei bine, mi-aţi fost de mare ajutor, domnule.
Mulţumesc mult.
- Noapte bună. - Noapte bună, domnule Columbo.
- A cui o fi maşina parcată acolo? - E a lui Gabriel.
Va trebui să o reţin.
Serveşte-te.
Oh, am aici cheile. Deci, o vom muta mâine dimineaţă.
La naiba!
- Scuză-mă, domnule? - Mai ai întrebări?
Uh, nu, domnule. Dar cred că nu e o idee bună să conduci în seara asta.
- Ce vrei să spui? - Iartă-mă, domnule,
dar am văzut cum ai băut câteva pahare acolo şi poliţia nu te va ierta...
Prostii! Întotdeauna beau un pahar, două, seara. Mă relaxează.
Conduc mai bine. Verifică maşina. Nu are nici o zgârietură.
Ei bine, nu pun la îndoială asta, domnule. Dar chiar şi o maşină aşa frumoasă
ar putea fi oprită şi trasă pe dreapta,
iar şoferul pus să sufle în aparatul etilotest, iar în cazul acesta arestat.
Eşti poliţist, arestează-mă.
Mi-e teamă, domnule, că nu vreau să fac asta după ceea ce s-a întâmplat.
Dar am o idee.
De ce nu mă urmaţi pe drumul spre casă?
Vom merge pe străzi frumos, liniştit,
şi dacă se întâmplă ceva, voi avea eu grijă de asta.
Îmi pare rău, domnule. Am uitat.
Unde locuiţi?
Strada Mateo nr. 16, Bel Air.
Oh, ştiu strada.
E în apropierea muzeului. Soţia mea se duce acolo din când în când.
Ce zici, mai plecăm odată?
Imediat, domnule. Urmaţi-mă.
Bagheta domnului McEnery. Ai spus că folosea una. Nu am găsit-o.
Ai idee unde o fi?
De unde să ştiu eu? Vom sta aici toată noaptea?
Oh, îmi pare rău, domnule. Pur şi simplu mi-am amintit. Nu e important. Va apare.
Vom pleca imediat, nu-i aşa? Vom ajunge imediat.
Veşti proaste, domnule. S-a terminat benzina.
- Ce? - Nu mai am benzină.
Te superi dacă pun lucrurile astea în spate?
- Doar pentru moment. - Pur şi simplu, eu plec de aici.
Oh, domnule, eu nu vă pot lăsa să riscaţi. Am o idee mai bună.
Aveţi un telefon în maşină?
Eşti uimitor. Eşti într-adevăr uimitor, Columbo.
- N-am mai păţit aşa ceva. - Asta e bine, domnule.
- Ce număr? - 555-0169.
Poftim.
Tu eşti, Jack? Da, sunt eu, Columbo.
Am o problemă. Nu mai am benzină.
Trimite-l pe Degarmo să-mi aducă zece litri aici...
- Unde suntem noi, domnule? - Chancellor Street.
- Două blocuri la est de Laverne.
Două blocuri la est de Laverne. Ai notat?
Să-mi ia maşina mea. Cheile sunt sub scaunul din faţă...
şi să o aducă pe strada Mateo nr. 16 în Bel Air.
O voi lua de acolo. Sune-i să se grăbească.
Ai înţeles? Mulţumesc, Jack.
Este macabru, dar amuzant.
Ce anume, domnule?
Ultima dată când am fost condus într-o limuzină a fost la decernarea premiilor.
Oh, trebuie să fi fost interesant.
Spune-mi, domnule, Gabriel unde locuia? La vreo pensiune, vreun hotel sau un motel?
N-am idee. Nu l-am vizitat niciodată acasă.
Ei bine, am găsit aceste chei în buzunar.
Poate mă poţi ajuta, domnule. Aruncă o privire.
Vedeţi cheia de la maşină, acolo? Scrie "Volkswagen" pe ea.
Mai e o cheie mică, probabil de la o căsuţă poştală, şi alte două.
Sunt poate de la un dulap sau o cutie de instrumente.
Dar nu exista nici o cheie de casă acolo.
Domnule, în general cheile de casă au aproximativ aceeaşi mărime şi formă, nu?
Nu ştiu nimic despre ele.
Ştii, să cazi de pe un acoperiş, uau, ce mod groaznic de a muri, nu-i aşa?
Vă puteţi imagina momentul când te prăbuşeşti în gol?
E groaznic, nu-i aşa? Ţipătul.
Da. Oribil.
Ei bine, destul despre asta, domnule.
Ce zici de nişte muzică?
Oh, îmi place asta. Are o ceva dinamică.
Poate ai putea trece mai departe de prima treaptă de viteză.
Ah, nu pot asculta cu atenţie, domnule.
Iată-ne, domnule.
În condiţii de siguranţă şi cu muzică.
Sper că nu te superi, domnule.
Asta a fost... o experienţă.
Totul e bine când se termină cu bine. Ăsta e Shakespeare.
A venit şi maşina mea aici, domnule.
Noapte bună.
Uh, locotenente! Maşina avea rezervorul pe jumătate plin.
Nu spune nimănui.
- Ce ai, sergent? - Nu prea multe, locotenente.
32 de dolari, nişte facturi, nişte monede.
Portofel lui. Nimic neobişnuit acolo.
Cardul de credit, permisul de conducere auto, fotografia prietenei lui,
o chitanţă pentru un smoching inchiriat.
- Oh, fracul? - Îhm.
- Mă interesează. - Asta e.
Partituri muzicale, carneţele, stilouri şi creioane în rucsacul său.
Dă-mi permisul de conducere. Nu ştiu unde locuieşte.
- Undeva în Valley. - Am nevoie de asta.
- Oh, am terminat cu astea. - Oh, cheile, da.
Le-am văzut înainte. Nu a fost şi o altă formă de cheie cum ar fi o cheie de casă?
Nu am găsit. Dar chestia asta a fost în maşina lui. O pereche de adidaşi...
Ce zici de bucata de hârtie? Bucata de hârtie din smochingul lui?
Mm-hm. O bucată de hârtie. Şi o batistă.
- Ne vom uita la asta mai târziu. - Bine, domnule.
Hm.
- Note muzicale. - Uh-huh.
Deci, nu e nimic care să arate că acest tânăr a fost drogat sau mort înainte să cadă?
- Nu aş spune aşa, sergent. - Oh.
Nu e încă.
- Bună dimineaţa, Archibald. - Ce mai faci?
- Frumoasă dimineaţă, nu? - Da, este.
- Crezi că poţi deschide uşa? - Păi, să vedem despre ce e vorba.
- E la 143 b. - OK.
Oh. Da. Uh-huh. Floare la ureche.
Aceste încuietori sunt antice. Te superi? Să-ţi arăt.
Ah... Da, una.
Ah... a doua.
- Asta este. - A durat mult?
Păi, să vedem acum.
Se închide singură. Auto-blocare.
Doar trageţi uşa când aţi terminat. Voi fi la secţie.
- Mulţumesc, Archibald. - Cu plăcere, locotenente.
Oh, fotografii.
Oh.
Oh, da.
Oh, uite la asta.
Oh, sunt din nou acolo.
Oh, chiar aici cu blugi şi adidaşi.
Cu domnul Crawford.
Mă întreb.
Hm.
Ei bine, poate.
Poate.
Gabe!
Cine sunteţi? Ce faceţi?
Oh, îmi pare rău. Îmi pare teribil de rău, domnişoară. Nu ştiam că e cineva aici.
Sunt de la poliţie. Am să plec chiar acum.
Sunteţi?
Domnişoara Rebecca.
Eu, am...
Am venit aici aseară să fiu aproape de el.
Nu am putut dormi. A trebuit să iau un sedativ. Îmi pare rău.
Te rog, domnişoară. Ăsta e...
E un moment groaznic pentru tine.
Îmi pare rău că am intrat. Am să plec chiar acum.
Un lucru. Pot împrumuta această fotografie?
- Da. - Vă mulţumesc.
Am să te las singură.
Nu singură.
Cu ce vă servesc?
Această chitanţă, cu data de ieri, e pentru închirierea unui costum.
Nu, nu cunosc. Am fost altundeva până la amiază.
Această chitanţă e pentru tânărul Gabriel McEnery. Sper că nu are probleme.
- Nu, nu vă faceţi griji despre asta. - Mă bucur să aud asta. E un băiat de treabă.
Prima dată când a venit aici a vrut o ţinută pentru a-şi invita prietena la dans.
Dar avea doar 21 de dolari şi m-a întrebat dacă îi pot da doar sacoul.
Dar mi s-a părut atât de simpatic, încât i-am dat tot costumul.
El m-a întrebat dacă îi acord un discount în cazul în care nu închiriază pantofii.
- A spus că nu a avut nevoie de pantofi? - A spus că preferă pantofii lui.
- Cine a fost ieri de serviciu? - Ieri a fost Antonio.
- Antonio! - Domnule?
- Nu aveţi notate măsurătorile? - Desigur.
- Da, domnule? - Acest domn este de la poliţie.
Vrea să te întrebe ceva.
Ai închiriat acest costum şi aceste pantofi ieri?
Oh! Da! El a fost aici, de dimineaţă.
Înainte de a deschide, el aştepta aici.
Dorea urgent un costum.
- El a fost, uh... - Agitat.
Da, da.
Făcea... muzică cu mâinile.
- Făcea aşa. - Dirija.
Mm. Aşa făcea şi când a stat jos. M-am dus după costum.
Venise pentru a obţine un costum, dar...
- Oh, aici sunt. - Oh, scuză-mă, domnule.
Da. Nu e numărul de la pantofi.
L-am întrebat de numărul de la pantofi dar el nu mă asculta. Era ocupat... cu muzica.
Dacă nu mă auzea, nu mi-a spus numărul de la pantofi.
Am pus nişte pantofi în sac, şi gata...
Sacou 48, talie 42, gât 39
Nici un număr la pantofi.
Aş putea împrumuta această notă şi aceşti pantofi pentru câteva zile?
- Nici o problemă. - Mulţumesc, Antonio.
Vă mulţumesc la amândoi, domnilor.
E o plăcere...
să fac afaceri cu voi.
Atenţie, vă rog încercaţi să nu adormiţi, domnilor.
Oliver, am nevoie de oboi. Hai să încercăm încă o dată.
Ce dracu e...?
Oh, tu. Bună dimineaţa.
Tocmai ai ruinat un început perfect.
Oh. Nu a fost intenţionat, domnule.
Am vrut să vă arăt doar o chitanţă de închiriere din buzunarul meu.
Respectul este necesar la aceste concerte.
Deşi ar fi o prostie din partea mea să mă aştept ca unul ca tine
să fi cât de cât familiarizat cu muzica mai rafinată.
Dar pentru că eşti aici, îţi urez bun venit.
- Te rog să mi te alături. - Nu vreau să vă întrerup.
Nu mă deranjază. Haide, haide vino.
Doamnelor şi domnilor, permiteţi-mi să vi-l prezint pe locotenentul Columbo
din Departamentul de Poliţie din Los Angeles.
Şi, fiind un Columbo, cred că-i place muzica... italiană?
Oh, cred că o ştiu, domnule.
Pot să vă întreb ceva oameni buni?
Credeţi că e ciudat
ca un poliţist de la LAPD
să nu recunoască muzica lui Ceaik...
- Ce era, domnule? - Ceaikovski, Uvertura 1812, domnule.
Asta era.
Credeţi că ciudat?
Ciudat ar fi dacă a auzit vreodată de Ceaikovski.
Şi încă ceva.
Interpretaţi muzică pentru filme.
Şi dl Crawford aici, a câştigat marele premiu pentru una din compoziţii. Nu-i aşa, domnule?
Într-adevăr. Cu ajutorul stimaţilor mei colegi.
Dar lucru amuzant este că atunci când cineva ştie că am văzut un film
şi mă întreabă dacă mi-a plăcut muzica
nu-mi amintesc de muzică.
Îţi aminteşti numai atunci când muzica e proastă.
Exceptând cazul când, desigur, este un musical precum Oklahoma sau Sunetul Muzicii.
Dar când muzica pentru filme este aşa cum ar trebui să fie,
niciodată nu ţi-o aminteşti.
Dar îţi aminteşti ceea ce descrie.
Scuză-mă, Chris.
Voi cânta ceva aici
şi să-mi spui ce vezi că se întâmplă.
Cabină de duş...
Un cuţit...
O femeie înjunghiată...
- Şi titlul? - Uh...
Ceva despre a fi nebun...
Psihopat!
Psihopat.
Băiete, înfricoşător.
Imaginează-ţi acum asta.
Nu este o singură persoană s-ar fi strigat în acest teatru.
Acum, acest lucru.
Peşte... peşte...
Filmul cu peştele...
Fălci!
Fălci. Da!
- Nathaniel. - Da, domnule Crawford?
Să vedem dacă prietenul nostru poate ghici titlul acesteia.
Pune un fragment din concertul înregistrat noaptea trecută.
- Uh, dar mi-e teamă că... - Doar porneşte-o.
După introducerea lui Sidney.
Da, domnule.
Opreşte! Opreşte! Nu mi-ai spus că înregistrarea e stricată.
Am avut de gând, dar nu am avut şansa cu întreruperea de noaptea trecută.
Destul. Să nu se mai întâmple.
Nu, am verificat din nou totul.
Foarte bine. Cred că, probabil, am putea servi prânzul mai devreme.
Ne întâlnim din nou aici, peste o oră. Vă mulţumesc, doamnelor şi domnilor.
Acum, locotenente. Îmi pare rău de incident.
Sunt sigur că nu ai venit aici numai din dragoste pentru muzică.
Tu fiind atât de apropiat de dl McEnery, am crezut că poate m-ai putea ajuta.
- E ceva care mă încurcă. - Hm. Ce anume ar fi?
Ei bine, m-am dus la apartamentul domnului McEnery
şi am văzut o grămadă de fotografii acolo
şi în fiecare din ele el poartă adidaşi.
Acesta a fost stilul lui. El era ceea ce s-ar numi un nonconformist.
Purta adidaşi chiar şi cu smoching, domnule.
- Sigur că nu. - Oh, ba da, domnule.
Când s-a fotografiat cu tine.
Uh... Este greu de observat, domnule,
dar, uh...
am adus o lupă.
Este uimitor!
Da.
Fiind în culori închise, e greu de observat
dacă nu te uiţi cu mare atenţie.
Acum am văzut.
N-am greşit când am spus că era nonconformist.
Dar vedeţi, aseară, domnule, el purta aceşti pantofi,
şi mi-am tot frământat creierii încercând să-mi dau seama
de ce ş-a schimba obiceiul?
- El s-a oprit. - S-a oprit de ce, domnule?
Noaptea trecută trebuia să fie noaptea cea mai frumoasă din întreaga sa viaţă.
El trebuia să dirijeze o orchestră într-un concert live adevărat.
Nu crezi că ş-a dorit să fie îmbrăcat în mod corespunzător pentru o astfel de noapte?
Da, ar putea fi o explicaţie.
Dar nu explică acest lucru, domnule.
Puteţi vedea asta, domnule? Nu e numărul de la pantofi pe nota de închiriere.
- Deci? - Deci, ce, domnule?
Ş-a schimbat viaţai. Ş-a schimbat obiceiurile.
Deci, el le-a cerut şi o pereche de pantofi şi ei i-au dat.
- Pun pariu că era foarte grăbit. - Aşa mi-au spus, domnule.
Gabriel era mereu grăbit.
Deşi nu înţeleg motivul pentru care nu au trecut şi numărul lui la pantof.
- Întreabă-i. - O voi face, domnule.
Îmi pare rău că v-am deranjat.
Uh...
Mi-a plăcut muzica.
Învăţ ceva nou în fiecare zi, domnule.
Voi pleca la treaba mea.
Mulţumesc, domnule.
Pentru puţin.
Purta 43 la adidaşi.
Serios?
Fascinant.
Am sosit, băieţi. Îmi pare rău că v-am făcut să aşteptaţi.
- Aţi găsit-o? - Nu.
- Am căutat fiecare centimetru de aici. - Nu are nici un sens.
Nu e nici în locul unde el a căzut şi nu este nici aici.
Unde este atunci?
Aceste uşi au balamale pe ambele părţi şi o deschidere în mijloc.
Sergent, ai un briceag?
Da, îl port mereu cu mine. Aş putea scrie o carte în câte împrejurări l-am folosit.
Da, bine, cred că acum mai ai un capitol.
Asta arată ca o fantă de o jumătate de inch. Dă-mi ceva să trag capacul în sus.
Uh... Iată. Încercaţi cu asta.
E o groapă adâncă, aici. Ce e asta?
E dinnainte de a veni eu aici. Mi s-a spus că a folosit pentru a face un film odată.
Un lift pentru a aduce aparatul de filmat. El nu a mai fost folosit de atunci.
Cine mai ştie de el?
Cameramanii, cred. Trebuie să-i întreb.
Ştii cine ar şti? Domnul Ritter.
El a făcut toate filmele sale aici. El ştie sigur.
- Dă-i un telefon, sergent. - Care e numărul lui?
Să vedem. 555-0148.
Este o linie directă.
Cu dl Ritter, vă rog. Locotenentul Columbo, LAPD, vrea să vă vorbească.
Sigur. Mulţumesc.
Domnul Ritter? Iată locotenent.
Locotenente. Ce a bubuit aşa?
A fost doar uşa de fier de pe acoperişul studioului 28.
La naiba cu ea. Există o poveste despre asta.
- Aş vrea să mi-o spui şi mie. - Aş fi bucuros,
dar sunt în mijlocul pregătirii unui scenariu şi mă presează timpul.
- Poţi trece pe la biroul meu pe la nouă? - Voi fi acolo, domnule.
- Voi transmite pazei unde mă găseşti. - Vă mulţumesc foarte mult.
Ah.
"UCIGAŞUL" MUZICA: F. Crawford
"UCIGAŞUL" MUZICA: Gabriel McEnery
Bravo, Gabriel.
Tipul care a pus să fie construit a fost "Găina cu ouăle de aur" pentru acest studio.
Făcuse o serie de încercări, apoi brusc, când nimeni nu se aştepta, face un film
cu care câştigă o avere. După aceea, tot ce-şi dorea era al lui. Bugetul, fără limită.
Şi a luat-o razna. El a construit acest lucru doar pentru a filma o scenă.
Puteau fi o jumătate de duzină de feluri de a face asta la o zecime din preţ,
dar a procedat ca o mulţime de alţi tineri, atunci când li se urcă succesul la cap.
Acest lift e un caz tipic.
Ş-a numit filmul "Odihneşte-te în pace." Ca o premoniţie.
Filmul a fost un dezastru total.
A fost pe ecrane o săptămână după care s-a terminat cu el.
- Ce s-a întâmplat apoi cu tipul? - S-a lăsat cortina.
Nu l-a mai angajat nici un studio.
Am auzit că a mai regizat un episod dintr-o telenovelă.
- Acest turn merge până pe acoperiş? - Da.
- Cu lift interior? - Corect.
- Unde e liftul? - Haide jos. Să-ţi arăt.
Iată copilul.
A pus în el o cameră de filmat, nişte lumini, un tip cu o mitralieră,
şi l-a urcat până pe acoperiş pentru a trage în băieţii răi.
Nu înţeleg de ce te interesează acest lucru pe tine.
- Investighez o crimă. - Omucideri, nu-i aşa?
- Ăsta e departamentul tău. Ce crezi? - Ce?
Care ar fi motivul pentru crimă. Este o condiţie prealabilă.
Ei bine, nu ştiu încă motivul,
dar sigur nu a fost un accident.
Eu nu cred. Toată lumea îl plăcea pe acest băiat.
Vedeţi aceste butoane?
Nu au praf şi pânze de păianjen ca peste tot. Nici unul dintre cele două butoane.
Şi lada a fost mutată recent. Uită-te la locul fără praf.
- Dar nimeni nu l-a folosit în ultimii ani. - Ei bine, vom vedea în curând.
Ce ţi-am spus?
Poate.
Sau poate că nu.
Uite, în praful de aici se văd urme.
- Ai găsit un indiciu? - E o întrebare bună, domnule Ritter.
Îmi plac indiciile.
Da.
Şi mie.
Vă rog luaţi loc. O cafea?
Nu, mulţumesc. Sunt deja suficient de treaz.
Cunosc acest sentiment.
- Te rog, stai jos. - Mulţumesc.
Domnişoară Rebecca, ştiu că acesta e un moment nefericit,
dar e... e ceva ce trebuie să fac ca poliţist.
Iartă-mi întrebarea, dar l-ai văzut ieri pe Gabriel?
Am fost împreună până când el a plecat la studio.
Eu... l-am condus la maşină.
I-am dat un sărut şi un mic cadou.
Şi apoi... a plecat.
- Ce i-ai da? - O baghetă.
Pentru dirijat?
Deci, această baghetă a fost la Gabriel când a mers în bungaloul domnului Crawford?
Asta în cazul în care el a mers să repete acolo.
Aha.
Este această baghetă?
Da.
Da, eu...
i-am scris ceva aici.
Ceva cu caracter personal ştiind că el va aprecia.
Pot să...?
Rebecca, aş vrea să împrumut asta.
- E ceva ce aş dori să o păstrez. - Te asigur că o voi aduce înapoi.
Gabriel a mai dirijat cu public?
De fapt... concertul de aseară trebuia să fie debutul său.
De ce acum?
El a fost sub controlul lui Crawford atât de mult timp,
Cred că Crawford s-a simţit vinovat şi i-a aruncat o firimitură.
O firimitură.
Pentru toată muzica pe care Gabriel a scris-o pentru el.
Cum aşa?
De exemplu, UCIGAŞUL.
Muzica pentru care s-a atribuit marele premiu?
Fiecare act era al lui Gabriel.
Există o copie la asta?
Aceasta e locul unde îşi ţinea toate partiturile lui complete.
Erau puse într-un plic maro.
Nu este aici.
- Unde este? - A dispărut, Rebecca.
A dispărut.
Vă garantez că tipul de acolo ne va spune "moarte prin impact".
Chiar dacă era în viaţă când a căzut de pe acoperiş,
eu vă garantez că era inconştient.
Deci moarte prin impact.
Eu spun că atunci când era pe acoperiş, el a fost fie mort, fie inconştient.
- Ce importanţă are? - Nici o importanţă.
Exceptând cazul în care pot dovedi asta.
- Ah. Ai venit mai devreme, locotenente. - Ce mai faci, Doc?
Vreau să văd dosarul lui Gabriel McEnery.
McEnery... Gabriel McEnery... Trebuie să fie aici.
McEnery...
Iată-l, Gabriel McEnery.
"Cauza morţii: impact prin cădere."
- Moarte pe impact. - Asta e ceea ce v-am spus.
"Ora decesului: 08:02, aproximativ."
"Analiza sângelui: cantitate mică de alcool, altfel curat."
"Cap: două fracturi."
"Impactul şi hemoragia confirmă decesul."
- E în regulă, locotenente. - Aş dori să văd corpul.
Este numărul 14.
Uită-te la asta.
A fost analizată?
Presupun că se datorează impactului.
Poate că da, poate că nu. Sângele era închegat atunci când am examinat corpul la locul faptei.
Sângele de la cap nu era închegat. Verifică pentru mine.
- Nu am fost eu de serviciu. Poate că a fost omis. - Uită-te la ea cât mai curând posibil.
Oh, Sergent, află când domnul Crawford va începe înregistrarea muzicii astăzi.
Da, domnule.
- Cum merge? - N-am găsit nici o amprentă.
Ah, că nu mă surprinde. Continuă.
Ai o lanternă?
Hei, Mick. Dă-i locotenentului lanterna.
Hei, băieţi. Pregătiţi-vă pentru întreruperi de curent.
Cei care aveţi lanterne aprindeţi-le.
Ce crezi, sergent?
Nu va fi prima dată când voi fi surprins.
Bine, sergent.
Cred că am terminat aici, acum.
- Ce părere ai, Sidney? - Ies afară.
Pauză.
- Eşti bine, Findlay? - Oh, mai bine ca niciodată.
Tu mă cunoşti. Eu spun lucrurilor pe nume.
- Muzica asta pute. - Serios?
Ăsta nu e stilul tău obişnuit. Poate ai probleme.
Problema mea este că am o dată fixă pentru premieră şi filmul trebuie să fie gata.
Ai sugestii?
Da. Am avut scena uciderii, şi muzica a sugerat groaza.
Acum avem un final romantic, nu această supă de zarzavat.
- Vă voi sugera dragoste. - Bine. Fă-o.
Spune-le băieţilor că le voi plăti orele suplimentare. Am nevoie de ea mâine dimineaţă.
Nu mă deprimă, iubito. Fă-mă fericit.
Scuzaţi-mă, domnule. Ai timp?
- Îmi pare rău? Ce ai spus? - Dacă ai timp.
- Ceasul meu îmi joacă feste din nou. - E 03:21 şi 11 secunde.
- Sigur ai dreptate? - Niciodată nu greşeşte. Este digital.
Al meu e de modă veche. Uit, uneori, să-l întorc.
Apropo de timp, am treabă. Scuză-mă.
Eu, domnule, trebuie să rezolv o crimă.
O crimă? Ce fel de crimă ar fi asta?
Ah, ca de obicei.
- Cineva omoară pe altcineva. - Şi cine a omorât pe cine?
Sunt sigur că dl McEnery a fost victima,
şi am sperat că mă vei ajuta, domnule, să găsesc persoana care a făcut-o.
Nu văd cum pot eu, eventual, să te ajut pe tine.
Ei bine, este ceva legat de muzică în treaba asta, domnule,
iar tu eşti cea mai bună autoritate în domeniu.
- Am nevoie de ceva ajutor. - Am ceva timp mâine.
Trebuie să fie astăzi. Nu vreau ca persoana să ne scape.
- Oh, e un client alunecos? - Ah, nu se ştie niciodată, domnule.
Ei bine, acest lucru este foarte incomod.
Am câteva minute, dar va trebui să vorbesc cu membrii orchestrei.
- Puteţi aştepta aici, dacă doriţi. - Ei bine, aş vrea să merg şi eu dacă nu aveţi nimic împotrivă.
Te rog să vi atunci.
Doamnelor şi domnilor.
După cum vedeţi, prietenul nostru de la poliţie este iarăşi cu noi.
Sigur vă place de el pentru că de fiecare dată când vine obţineţi o pauză.
Bucuraţi-vă de ea. Vom face ore suplimentare. Va fi o noapte lungă.
Uh, domnule. Domnul de la controale. Cum îl cheamă?
- Ăsta ar fi de la mixaj sunet, Nathaniel. - Nathaniel? Nathaniel!
Te rog să stai acolo?
Vom avea nevoie de el, domnule, pentru o parte din muzică.
Bucuraţi-vă de pauză, oameni buni.
Nu durează mult.
- Intenţionezi să dirijezi? - Oh, nu, domnule. Nu, e bagheta mea.
Vei fi bucuros să auzi faptul că am constatat de unde e zgomotul
care a afectat înregistrarea la concert.
Scuzaţi-mă, domnule.
Mişcă-l în sus, sergent.
- Ce dracu e asta? - Toate la timpul lor, domnule.
Nathaniel, pune partea de concert cu interferenţă pe ea.
Nathaniel, poţi reduce volumul muzicii?
Mulţumesc, Nathaniel. Mişcă-l în jos, sergent.
Deci, de unde provin aceste zgomote oribile?
De la lift, domnule.
- Un lift? - De jos, din subsol.
- Serios? - Serios.
Asta e ceea ce a perturbat înregistrarea,
înainte de întreruperea care a oprit-o de tot.
Întotdeauna am crezut că e doar un spaţiu de depozitare.
Fără îndoială asta e, domnule. Există şi un lift acolo. Doriţi să-l vedeţi?
Ar fi bine. Să scoatem acest lucru afurisit din funcţiune o dată pentru totdeauna.
Teoria mea este că acest lift a fost pornit în timpul prezentării domnului Ritter,
şi a mers până la acoperiş în timp ce aţi dirijat. Haideţi, vom face o plimbare.
Este într-adevăr necesar? Nu mă interesează cum funcţionează.
Vom face asta, domnule, şi apoi terminăm.
Încă am nevoie de sfatul dvs. muzical.
Eşti cu adevărat original.
Şi bizar.
- Foarte bine, dar nu durează, nu-i aşa? - Va fi rapid, domnule.
După dumneavoastră.
- Ai fost la grădina zoologică, sergent? - Sigur.
- Ai văzut morse? - Da, drăguţe.
Parcă ar fi ele. Ce părere aveţi, domnule?
Da, sunt foarte amuzante.
Nu va dura mult timp.
Putem ieşi acum.
Ce este asta, un fel de şaradă?
Acum, domnule, atunci când domnul McEnery a venit aici să dirijeze,
trebuia să aibă asta cu el.
- Îţi aminteşti că nu am putut-o găsi? - Mm.
Ei bine, domnule, asta e ceea ce m-a făcut să verific liftul
şi am găsit bagheta d-lui McEnery acolo jos.
Acesta a căzut în interior.
Cu siguranţă el ar fi auzit că urcă liftul şi s-a ferit.
Şi se vede această crăpătură.
Bagheta ar fi putut cu uşurinţă să cadă pe acolo.
Mânerul nu ar fi putut trece, domnule, dar e o întrebare foarte bună.
De ce Gabriel nu a auzit liftul?
Acum, ştim, domnule,
că el purta adidaşi, mărimea 43.
Asta pune o altă întrebare.
De ce, în noaptea când a murit, purta pantofi mărimea 45?
Există, de asemenea o problemă, uh...
Tony! Marcia!
Dânsul este maestrul Crawford.
Ei te adoră, domnule. Fani adevăraţi.
- Absolut. - E o onoare să vă cunosc, domnule.
- Încântat. - Aţi putea să...?
Ei se grăbeau la concert, domnule, atunci când corpul lui Gabriel a căzut, chiar acolo.
Bang. Chiar în faţa lor.
- Marcia, ai strigat, nu-i aşa? - Da. Am ţipat.
- Da. Foarte tare. - Da, ea a ţipat.
Gabriel, a căzut patru etaje, fără să spună un cuvânt.
De ce nu a ţipat, domnule?
Deci, avem o mulţime de întrebări.
Iată această fotografie. Acum vă puteţi relaxa.
Oh, da, domnule. Mulţumim.
Uh... petele mici maro sunt sânge uscat.
Eşti familiarizat cu fenobarbital, domnule?
Da. După moartea soţiei mele, m-a ajutat să dorm.
Ei bine, se metabolizează foarte repede. Nu am găsit urme în sângele lui Gabriel.
Dar acest sânge, domnule, nu a fost în interiorul corpului. A fost în afară.
A fost aici, domnule, pe mâna lui.
El trebuie că s-a tăiat cu mult înainte de căderea de pe acoperiş,
pentru că sângele a avut timp să se usuce.
Şi a fost... numai puţin, domnule.
A fost plin de fenobarbital.
Deci, Gabriel nu a ţipat pentru că el a fost drogat.
El a fost... El a fost...
Oh, cum se spune...
Uh, haide, sergent, ajută-mă!
- Inconştient, domnule. - Inconştient.
Asta e cuvântul pe care-l căutam.
Şi dacă era inconştient, domnule,
nu se putea împotrivi dacă cineva îi pune pantofii în picioarele sale cu două numere mai mari,
şi nu ar fi sesizat că cineva i-a furat cheia de la casă.
Spune-mi, domnule.
Cine a avut un motiv să-i fure lui Gabriel versiunea originală a partiturii filmului UCIGAŞUL,
care a fost de bază pentru ca cineva să câştige cel mai mare premiu la Hollywood?
Ei bine... ştim cine a câştigat premiul.
Aceeaşi persoană care a furat cheia casei lui Gabriel.
De fapt, aceeaşi persoană care l-a drogat.
Motivul pentru a obţine partiturile lui Gabriel
a fost acelaşi cu motivul pentru apăsarea butonului ce duce liftul în sus,
şi să-l arunce de pe acoperiş.
Ceea ce nu s-ar fi întâmplat dacă el nu ar fi fost drogat
pentru că, aşa cum aţi spus, domnule,
băiatul ar fi auzit liftul.
Rebecca, te rog să spui ce reprezintă aceste note.
G-A-B-E.
B-E-C-C-A.
O declaraţie de iubire, domnule Crawford.
Pentru Gabe de la Becca,
pe această baghetă.
Un cadou pentru acel concert.
Dar ai fost prea ocupat să sesizezi.
Spune celelalte note, te rog.
B-E-C-C-A.
G-A-B-E.
"Dragă Becca."
"Dragă Becca, dragostea mea pentru tine va dăinui mereu, Gabe "
Luaţi-l.
Mulţumesc, tuturor. Am terminat.
Oh, uh... Puteţi să ne daţi un autograf?
- Vă rog, domnule. Noi vă iubim. - Desigur, dragii mei.
Domnule Columbo, se pare că deţii multe informaţii.
Ştii un penitenciar cu program de muzică selectă?
Am auzit că odată s-a încercat o fanfară în San Quentin.
- De ce nu-i ceri judecătorului? - Mulţumesc.
Aceste autografe vor valora ceva într-o zi. Am putea...
Rebecca, soţia mea, mereu fredonează o melodie când face curăţenie în casă
şi este mereu aceeaşi.
Dacă ai putea să mă înveţi câteva note din ea,
poate aş putea împrumuta un instrument
şi i-aş putea cânta de ziua ei care urmează.
- I-ar place foarte mult asta. - Vă amintiţi melodia?
Oh. Asta. Ei bine, e simplă.
Asta e.
Bine, arată-mi doar notele simple.
Bine, aici...
Traducerea şi adaptarea: Lucian Mircea Stoenac (Toto)