Pe aici... încă puţin... haide!
Hai...
Haide...
Nu-i corect...
Haide...
Uite ce drăguţe sunt florile!
Traducerea şi adaptarea: Shadow, Felixuca & veveriţa_bc
www.titrări.ro www.niftyteam.ro
TERRA NOVA Sezonul 1, Episodul 4
Cu ce se ocupau acolo?
Cercetare de teren obişnuită, nimic periculos.
Şi-atunci de ce nu s-a auzit de ei, în ultimele 72 de ore?
Asta încercăm să aflăm.
Nu-ţi face griji. Comandantul Taylor a spus că ne întoarcem până la cină.
Aţi face bine...
Pentru că puştiul acela, Reynolds, vine "să facă curte".
Nu glumi...
Cred că e tare drăguţ că are o abordare mai... bătrânească.
Eu cred că e ciudat.
E o problemă tehnică, nu una ştiinţifică.
Semnalul e fluctuant în acea zonă de câteva săptămâni.
Sunt sigur că e doar un releu defect. Dacă am nevoie de tine, te anunţ.
Oamenii mei sunt acolo. Ar trebui să merg cu tine!
Îmi iau propriul rover.
Nu-ţi face griji, Malcolm, îţi spun eu ce se întâmplă.
- O să primeşti un raport complet. - Mulţumesc, Elisabeth.
Lt. Washington rămâne la conducere cât sunt plecat.
Dacă aveţi nevoie de ceva, vorbiţi cu ea.
Bun, să mergem!
Aveţi grijă.
Nu se poate... Verigheta.
Am dat-o jos înainte de operaţia de azi-dimineaţă.
Treci pe la spital să mi-o iei? Ar trebui să fie în dulap.
- Sigur. - Dacă n-am uitat-o în pacient...
- Doctore? - Pa-pa!
Ţi-au dat propriul tău rover?
Şeful Departamentului de Cercetare... Unul dintre avantajele postului.
Eu sunt singurul poliţist din oraş şi n-am primit unul.
Cred că e tare ciudat... cu sirena aia a ta.
Doctore, aşteaptă!
Poarta aceea n-ar trebui să fie deschisă.
Hai să ne asigurăm că n-au intrat înăuntru!
Fii pe fază. Să nu te îndepărtezi, doctore!
Cu ce spuneai că se ocupă în acest avanpost?
Cercetarea ţinuturilor mlăştinoase.
Comandante Taylor!
Vino!
Doctore, fii atentă!
Brady, hai să deschidem uşa asta.
Zăpada era până la genunchi,
însă cred c-am alergat neîntrerupt, timp de o oră.
Cred că aşa am ajuns aici.
- Sunteţi de la Crucea Roşie? - Ceva de genul ăsta...
O să te ajute să te calmezi.
Gata.
Zăpadă până la genunchi? Cred c-am ratat viscolul ăla.
Nu şi dacă ai fost în Detroit, în 2137.
A fost cea mai rece lună octombrie din istorie,
în timp ce oraşul era în plină revoltă.
- Revolta Pentru Mâncare din Detroit? - Da.
Din câte îmi dau seama, de-acolo crede că e.
Habar n-are că e în Terra Nova.
- Doctore, ce se întâmplă aici? - Nu ştiu.
Semnele vitale sunt normale.
Din punct de vedere fizic, totul pare în regulă.
- E un fel de tulburare disociativă. - Şi ceilalţi doi?
Cred că e acelaşi lucru, însă într-un stadiu mult mai avansat.
Trei oameni nu-şi pot pierde minţile în acelaşi timp.
Trebuie să existe un motiv.
Cred că e miercuri. Nu sunt sigur.
Mi se întâmplă la fel ca celorlalţi.
La început, memoria pe termen scurt devine confuză...
Apoi, mă regăsesc în propriul trecut.
Nu-l recunosc. Nu e de la infirmierie.
În acest avanpost avem o echipă de patru oameni.
El e dr. Jonathan Guagenti. E coordonatorul.
Ar fi trebuit să-mi amintesc de trei persoane de la infirmierie.
Tipul ăsta încă lipseşte.
Cercetaţi perimetrul pe o rază de 200 de metri.
- Să vă întoarceţi până la asfinţit. - Am înţeles.
Ştiu că trebuia să spun cuiva despre agenţii patogeni,
înainte să se răspândească.
Însă nu-mi amintesc cui.
Bun, agenţi patogeni... De aici a pornit totul.
- Ce şanse sunt să fi fost expuşi? - Destul de mari, mă tem.
Se pare că s-a apropiat de un diagnostic,
apoi scrisul său s-a deteriorat şi a ajuns ca la grădiniţă.
- Crezi că poţi termina ce a început? - Pot încerca.
Încearcă, doctore.
Până ne dăm seama despre ce e vorba, nu plecăm acasă.
- Dle Shannon? - Da.
- Verigheta dnei dr. Shannon. - Mulţumesc!
Sper că n-aţi tăiat pe nimeni?
Nu contează, mulţumesc.
Ce căutaţi aici? Nu trebuia să fiţi la şcoală?
Zoe e bolnavă şi de data asta nu se preface.
E doar o răceală, însă mi-au cerut să o iau de la şcoală.
Vreau la mami.
Îmi pare rău, scumpo. Mami nu e aici.
Unde e?
A trebuit să plece să salveze şi alţi oameni.
Ce-ar fi să te duci să vezi dacă au ceva pentru răceală,
iar apoi te duc eu acasă?
Să ai grijă. Să nu prinzi răceala.
Nu prind nicio răceală. Eu îi prind pe... pungaşi.
Uite încă una!
În cinstea stelelor căzătoare! Doamne, ce frumoase sunt!
Ceva veşti de la Avanpostul Trei? Au auzit că nu mai au curent.
Mama e acolo... Încă nimic.
Cânţi bine.
Mersi!
Nu te opri.
L-ai găsit pe Guagenti?
- I-am găsit bocancii. - A dispărut cu picioarele goale?
Nu, picioarele erau în bocanci.
Ai aflat destul ca să-ţi dai seama cu ce avem de-a face?
- Cred că da. - Bun.
Avanpostul e în carantină generală... Nimeni nu intră sau iese.
N-o să risc să expun pe cineva sau colonia, la aşa ceva.
Ştii despre ce e vorba?
Un fel de pierdere a memoriei. Ar putea fi orice...
Provizii contaminate sau muşcătura unei insecte...
O să fac analizele sanguine. Voi afla mai multe, în curând.
Sper că nu inventezi totul ca să scapi de seara asta?
Normal că nu. La ce oră vine curtezanul lui Maddy?
Nu ştiu, însă şi-a schimbat hainele...
...de vreo... trei ori, până acum.
Şi eu făceam aşa, pentru tine. Să fii drăguţ cu el.
O să încerc.
- Te iubesc. - Şi eu.
Sărută-i pe copii din partea mea.
Ce-a fost asta?
M-a prins o răceală.
Lichide şi direct în pat.
Nu vreau să iau răceală de la tine, când mă întorc.
Nu-i răceala mea, am împrumutat-o de la Zoe.
Însănătoşire grabnică! Te sun dimineaţă. Pa!
Pa.
Zoe?
Cine-i Zoe?
Mai vrei plăcintă cu lămâie?
Oricum, nu are lămâie,
pentru că lămâile nu vor evolua decât peste câteva milioane de ani.
- În fine... - Deci...
Îţi place să găteşti?
Da, e ca la chimie,
numai că, la sfârşit, ai un... cadou.
- Ar trebui să plec. - Bine...
Scuze...
Mulţumesc pentru că m-aţi primit în casa voastră.
La revedere, dle Shannon!
Bun, spune-mi adevărul...
A fost cea mai proastă primă întâlnire din istoria Universului?
Nici pe departe.
Da, o spui doar ca să mă simt mai bine.
Îţi spun pentru că mie mi s-a întâmplat.
A fost prima mea întâlnire cu mama ta.
Ea a fost cu mult peste nivelul meu...
Un lucru care mereu îmi era amintit de prietenii ei.
Până să ajung la ea acasă,
m-am panicat atât de tare, încât am fost complet dezorientat.
Însă, când totul s-a sfârşit, ghici ce s-a întâmplat?
Am invitat-o din nou în oraş.
Am ştiut că, indiferent cât de mult m-am făcut de râs,
în cele din urmă, totul o să merite.
- Ce se mai aude de Avanpostul Trei? - Încă aşteptăm.
Cum adică? N-ar fi trebuit să raporteze până acum?
Ba da, însă avem probleme de comunicare de două săptămâni.
Ar trebui să trimiteţi altă echipă să verifice dacă sunt în regulă.
Comandantul Taylor mi-a lăsat ordine foarte exacte.
Până la noi ordine, Avanpostul Trei e în carantină generală.
În carantină?!
Nu se poate... Am vorbit cu soţia mea seara trecută.
N-a pomenit nimic de carantină.
Dacă comandantul Taylor nu raportează până deseară,
o să iau în considerare trimiterea unei noi echipe.
Nu aştept atât!
- Mă duc acolo! - Nici nu se pune problema.
O să rămâi aici. Imediat ce o să ştiu mai multe,
o să fii informat.
Am înţeles.
Am nevoie de rover-ul tău.
Iar eu am nevoie de ochelarii mei, pe care i-am uitat în Boston.
- Elisabeth are probleme. - Ce se întâmplă?
Nu ştiu, însă Avanpostul Trei e în carantină.
Unde crezi că pleci?
Să înaintez o plângere locotenentului Washington!
Avanposturile de cercetare sunt în jurisdicţia mea.
E inacceptabil că n-am fost informat.
Îţi înţeleg indignarea,
însă, înainte să pleci, am nevoie de codul de pornire al rover-ului
şi un avans de zece minute.
- Nu. Vin cu tine. - Ba nu...
E o urgenţă medicală. Ce-o să te faci fără mine?
- Îi împuşti până se însănătoşesc? - Bine, însă eu conduc...
Dumnezeule, eşti răcit.
- Dacă am copii... - Poftim. Mestecă asta.
Nu vrea să strănuţi pe mine tot drumul.
Mestecă. 12 ore n-o să mai ai nimic.
- Ce gust îngrozitor are! - Ştiu.
Dă-te mai încolo.
Voiam să vorbesc cu tine despre ceva.
Îţi aminteşti când am fost la cascadă şi mi-ai arătat acele calcule?
Nu crezi că ar trebui...
...să spunem cuiva?
Cui?
Nu ştiu.
Am uitat despre ce vorbeam.
Skye?
Ştii că te plac.
Aş fi nebun să n-o fac.
Dar cum am lăsat lucrurile cu Kara...
felul în care ne-am luat rămas-bun...
Pur şi simplu, nu pot. Îmi pare rău.
Nu-i nimic.
Înţeleg.
- Acum mă urăşti. - Nu te urăsc, Josh.
I-ai promis Karei că vei încerca să o aduci aici.
Dacă ţi-aş spune că ştiu pe cineva
care te-ar putea ajuta cu asta?
Ce naiba e asta?
Ovozauri. La naiba!
I-am tot zis lui Taylor se le scufundăm mai adânc.
E de la nichel. Îi atrage irezistibil.
Avanpost Trei, suntem Terra Nova. Răspunde, comandant Taylor!
Avanpost Trei, suntem Terra Nova. Mă auziţi?
Avanpost Trei, suntem Terra Nova. Răspundeţi!
Comandante Taylor, eşti acolo?
Comandantul Taylor nu-i aici momentan.
Pot să preiau un mesaj?
- Ce naiba cauţi acolo? - Îmi caut nevasta.
Unde-i comandantul?
Încă nu ştiu, dar te anunţ cum aflu.
Mi-a părut bine. Terminat.
Bună!
- Elisabeth! - Nu mişcaţi!
Elisabeth, noi suntem!
Malcolm? Malcolm!
Ce naiba se întâmplă? De ce nu mă recunoaşte?
Bine...
Pare să-şi fi pierdut memoria pe circa ultimii 20 de ani.
Elisabeth crede că e studentă
şi că noi doi abia am început să ieşim împreună.
Minunat. Deci sunteţi... în "luna de miere".
- Da. - Da.
Malcolm, cum s-a întâmplat asta?
E vina unui soi de agent patogen.
M-am uitat peste însemnările făcute înainte să se manifeste simptomele.
Primul stadiu al bolii este pierderea intermitentă a memoriei.
Cei infectaţi devin dezorientaţi.
Păstrează simţul realităţii, dar cu oarecare efort.
Până la urmă se desprind de aceasta şi ajung în stadiul doi,
adică pierderea catastrofală a memoriei.
Se explică de ce nu-i găsim pe Taylor şi pe Brady.
După însemnările lui Elisabeth,
ultimul stadiu al bolii este catatonia completă.
Malcolm... poţi vindeca boala asta?
Cu ajutorul ei, cred că da. Totuşi, e Elisabeth!
Funcţiile cognitive încă îi funcţionează
şi, chiar în studenţie, era extraordinară.
Trebuie s-o readucem în prezent cât de repede posibil.
În regulă. Ar fi mai bine să mă prezint.
De fapt, ştii ceva? Mai bine vorbesc eu.
Trebuie să-i spunem doar destul cât să se apuce iar de muncă.
Dacă-i spui că are soţ şi copii, o s-o zăpăceşti.
O să-i zici că acum e cu 20 de ani mai târziu decât crede ea,
că s-a întors în timp 85 de milioane de ani,
dar crezi că existenţa unui soţ o va zăpăci?
Nu-şi aminteşte cine eşti.
Dacă vrei să scoţi albumul cu poze de familie, chiar te rog.
- Încerc doar să fiu eficient. - Bine.
Vom face aşa cum vrei tu.
Elisabeth, el este Jim Shannon. E de la securitate.
Mă bucur să te cunosc!
- Bună, Tom! - Skye.
- Ai o clipă liberă? - Da.
I-am spus lui Josh că tu poţi face rost de orice.
Era valabil în trecut... sau, mai degrabă, în viitor.
Şi de oameni?
Oameni? Cu oamenii e greu. Şi scump.
Cât de scump?
Mai mult decât îşi permite un puşti de vârsta ta.
Am timp să strâng bani şi oricum n-o putem face
decât peste încă două pelerinaje, nu-i aşa?
Ar trebui să trimiţi un mesaj în anul 2149,
iar asta se poate face doar când e deschis portalul.
Sau aşa spune Taylor.
Eşti băiatul poliţaiului, nu?
Pentru că... încrederea e importantă pe aici.
Teoretic, dacă o persoană ar avea secrete,
ar fi în siguranţă cu tine?
De ce? Teoretic, acum dau interviu pentru un job?
85 de milioane de ani î.e.n.?
Nu puteaţi călători şi voi după Era Glaciară?
- E prea complicat. - Bine.
Important e că ai venit la acest avanpost
şi ai identificat un agent patogen care provoacă un soi de amnezie.
Şi te afectează şi pe tine. Nu mă crezi?
Normal că nu! Spui nişte chestii absolut ridicole!
Dacă nu-l crezi pe el, poate te crezi pe tine însăţi.
Perioada de incubaţie e de aproximativ patru-şase ore.
Primele simptome includ
dezorientarea şi pierderea memoriei pe termen scurt.
Pare să implice regresul cognitiv
până la un punct din trecutul pacientului...
- Sunt aşa de bătrână! - Ba nu. Eşti frumoasă!
Boala ajunge în stadiul final în 36-48 de ore.
Rămâne de văzut dacă starea de catatonie e reversibilă.
Bine.
- De cât timp sunt aici? - De ceva mai mult de o zi.
Trebuie să găsim o soluţie înainte să mi se agraveze starea
şi să începeţi şi voi să manifestaţi simptome.
Ce se întâmplă?
Ovozaurii ne rod cablurile electrice.
- Se poate. - Bine, îi voi goni.
Brady?
Dacă mişti, îţi zbor creierii!
James Shannon. Securitatea din Terra Nova.
- Ce e Terra Nova? Locul ăsta? - Nu chiar.
E un nume de cod, nu-i aşa? Operaţiunea se cheamă "Terra Nova"?
Taylor, ascultă-mă, nu ştiu când sau unde te crezi acum...
Las-o baltă! Ştiu exact unde sunt. În Somalia, în 2138.
Ce tot spui acolo?
Singura întrebare este cine se joacă cu mintea mea.
Somalezii n-au tehnologia necesară ca să-mi pătrundă în minte.
Înseamnă că sunteţi ori agenţi-psi ai Axei,
ori sunteţi ruso-chinezi.
O să-mi dau eu seama. Şi voi afla cine a răpit-o.
- Pe cine? Pe Wash? - Eşti un mincinos!
Eram de faţă când a evacuat-o echipajul medical!
Nu poate fi implicată în asta. Unde-i Ayani?
- Unde au dus-o? - Pe cine?
Pe soţia mea. Pe fiul meu.
Taylor...
I-am văzut pe cei legaţi, din spate, cei pe care faceţi experimente.
Ai noroc că nu i-am găsit şi pe ai mei acolo!
Roagă-te să-i găsesc!
Că de nu, o să mă întorc... şi o să vă tai gâturile tuturor!
Poţi fi sigur de asta!
Malcolm!
Uită-te la secvenţa de ADN din mostra asta de sânge.
Ăsta nu-i un agent patogen.
Cineva din acest laborator experimenta terapii genetice.
Nu! Nu se poate!
Cercetările implicând manipularea genetică
trebuie să fie aprobate de mine.
Oricine ar face asta e clar că nu vrea să se afle.
- Eşti aşa de frumoasă! - Poftim?
Hai să ne facem pierduţi astăzi!
- Malcolm, uită-te la mine! - La tine mă uit. Nu mă pot abţine.
Nu mi se pare în ordine, Malcolm. Te rog!.
Da, Malcolm. "Te rog"!
Jack! Ce faci? A fost infectat!
Nu, mi-e bine! Acum mi-e bine.
M-am pierdut puţin, dar acum mi-e bine.
- Unde eşti? - În Terra Nova.
Avanpostul de cercetare.
Dacă-ţi aminteşti asta, mai ţine minte o chestie:
asta e soţia mea, aşa că jos labele de pe ea!
Ce ai păţit?
L-am găsit pe Taylor. E infectat.
Se crede într-o operaţiune-psi în Somalia.
Ştiu că a luptat acolo.
S-au făcut experimente psihologice oribile în timpul războiului.
Dacă asta e ultima lui amintire,
atunci nu înţelege prea multe din ce vede acum,
aşa cum a păţit Elisabeth atunci când am găsit-o.
Şi am impresia că încearcă să se întoarcă în Terra Nova.
Va găsi baza. E motivat... Crede că soţia lui e în pericol.
Dacă ajunge în colonie, îi va infecta pe toţi.
De asta trebuie să-i avertizăm... dar nu avem cum.
Sistemul de comunicaţii a picat odată cu electricitatea.
- Trebuie să-l urmăreşti! - Nu!
Trebuie să presupunem că şi Jack e infectat.
Jim. Mă cheamă Jim. Şi nu. Mă simt foarte bine.
La fel se simţea şi el acum cinci minute.
Te-ai simţit dezorientat de când ai ajuns aici?
- Nu. - Ciudat.
Voi doi aţi fost expuşi simultan. Tu de ce nu manifeşti simptome?
Nu ştiu.
Dar Taylor l-a aranjat bine pe soldatul Brady de acolo,
aşa că-l voi duce la infirmerie, ca să vezi dacă totul e în regulă.
Bine. Trecem din nou la treabă.
- Bine... - Da...
De fapt, ce-ar fi să mă ajuţi? Tipul ăsta nu-i chiar mititel.
Bine, da.
Voi... Ai grijă!
Asta... Da.
Bine.
Mark!
- Îmi pare rău. - Nu...
- Am uitat complet. - Voiam...
Credeam că ştii că am anulat planurile pentru seara asta.
Părinţii mei au dispărut şi...
Nu, am venit doar ca să văd dacă te simţi bine.
- Te simţi bine? - Ştii care-i partea cea mai nasoală?
Că habar n-am ce se întâmplă.
Tata mi-a spus doar că se duce s-o ajute pe mama,
apoi n-am mai auzit nimic despre niciunul.
Da, e greu.
Putea să li se întâmple orice.
- Şesarii i-ar fi putut ataca... - Nu e vina Şesarilor.
Atunci ştii ce se întâmplă.
Maddy, chiar nu ar trebui... să vorbesc despre asta.
Mark...
Sunt părinţii mei!
Nici gând!
Dintre toate momentele despre care puteai să-ţi aminteşti,
trebuia să fie cel în care te vedeai cu soţia mea?
Am văzut-o pe Elizabeth într-un laborator,
iar mintea mea cred că a completat restul.
- Ce vrei să spun? - Că nu se va mai repeta.
Nu se va mai repeta.
- Ce s-a întâmplat? - Dumnezeule! Cine e el?
- Cine eşti tu? - Doamne, ce mai e acum?
- L-am omorât cumva pe omul ăsta? - Nu, nici măcar nu e mort. Vezi?
Hai, ajută-mă!
Nu vreau probleme. Am venit aici cu bursă.
Hai, apucă-l de picioare!
Malcolm...
Malcolm, dă-te la o parte!
Te rog, spune-mi că n-am înnebunit.
Poate că o să-l mănânce pe soldat şi o să plece.
Rămâi aici!
Ce vrei să faci?
Simte mirosul de nichel din cabluri!
- Dă-te de la uşă! - Poftim?
Dă-te la o parte!
Fugi!
Nu pot să cred că se întâmplă asta. Doamne! Cineva să mă ajute!
- Malcolm... - Ce naiba era chestia aia?
Calmează-te, Malcolm.
Ce-ai făcut?
N-am avut de ales.
Cum stăm cu antidotul?
Nicicum.
Aveam impresia că progresăm, dar n-o să reuşesc fără Malcolm.
N-ai nevoie de Malcolm.
Te descurcai foarte bine şi înainte să ajungă el aici.
Ba nu, mă ascundeam într-un colţ cu o puşcă.
Erai confuză şi singură, dar acum nu mai e cazul.
- Ne cunoaştem de undeva? - Da.
Venim din acelaşi loc, din viitor.
Dar suntem mai mult decât simple cunoştinţe, nu?
- Suntem prieteni. - Aşa e.
Bine.
Ştim că în laborator se desfăşurau experimente genetice ilegale.
Dacă aş şti cine le făcea,
poate mi-aş putea da seama ce voia să facă,
lucru care m-ar putea ajuta să întorc efectele.
Corect, suspectul şi motivul. Acum mai vorbim aceeaşi limbă.
Deci trebuie să căutăm prin dosarele personalului.
- Te pricepi să spargi calculatoare? - M-a învăţat Maddy câte ceva.
- Maddy? - Da. Fiica mea.
- Deci ai o fată. Eşti însurat? - Da. Dar e complicat.
Aşa e mereu...
Să spargem computere, atunci.
- Cred că am aflat ceva. - Cine lucra la computerul ăsta?
- Dr. Douglas Joslyn. - Accesează-i istoricul medical.
Are gena latentă a sindromului Gormon.
- Gormon... e un fel e Alzheimer, nu? - Da, numai că e mai grav.
Probabil lucra la un leac.
A încercat să reordoneze secvenţa de gene care controlează memoria.
Probabil că procesul a mers prost şi a blocat căile neuronale
în loc să le deschidă.
Probabil că a conceput un virus pe post de sistem de livrare,
dar aşa a devenit boala contagioasă.
Nu mai sunt sigură de nimic, iar timpul trece.
- Elisabeth, poţi s-o faci! - Nu, am ajuns la 39 de ore.
- Pot deveni catatonică la 36 de ore. - Bine, atunci să lucrăm mai rapid.
- Bine? - Da.
Dă-mi şi mie ceva de făcut!
Elisabeth?
Ăsta e scrisul meu, dar nu ţin minte să fi scris asta.
Nu ştiu cine sunt persoanele astea.
Dar dacă le-am scris, probabil că sunt importante pentru mine
şi mi-a fost teamă să nu uit.
Josh.
Maddy.
Ăsta e numele fiicei tale.
Zoe...
Jim.
Soţul tău.
- Nu-mi amintesc. - Ştiu.
Dar o să-ţi aminteşti.
Şi dacă n-o să-mi amintesc? Dacă o să uităm amândoi?
Ceea ce simt pentru tine e mai mult decât o simplă amintire.
Oricum... eu sunt bine.
Aşa e.
De ce?
Scuze.
- S-au dus şi cele 12 ore. - Ce-i aia?
Mi-a dat-o Malcolm pentru răceală.
Asta e soluţia! Trebuie!
E ceva în chestia asta care are o proprietate medicală
ce blochează patogenul.
Trebuie doar să aflăm ce e.
- Nu e o idee prea bună, Maddy. - Nu ţi-a spus nimeni să vii cu mine.
Oricum ar fi, eu intru s-o întreb pe dna lt. Washington ce se întâmplă.
Cum rămâne cu Zoe? Nu putem s-o lăsăm singură.
Cum să fie singură? Ai postat doi paznici la uşa camerei.
Ţi-aş rămâne recunoscător dacă nu le-ai spune superiorilor mei.
Dnă locotenent Washington?
Sunt Maddy Shannon. Aş vrea să discutăm.
Uite, Maddy...
Dnă locotenent Washington!
- Acum, Maddy! - Părinţii mei...
Reynolds, ia-o de-aici, acum!
- Dnă locotenent, nu voia decât... - E un ordin!
Nu prea ştii să urmezi ordinele, este, soldat?
Eşti bolnav, dle comandant.
Eşti infectat cu ceva care ţi-a tulburat mintea.
Războiul e terminat de un deceniu. Am câştigat.
Nu mă minţi, Wash. Vreau răspunsuri.
Te rog!
Nu-l omorâţi. E soldatul dvs.
Numele lui e Mark Reynolds. A venit cu al Cincilea Pelerinaj.
A venit aici datorită dvs,
deoarece, acum şapte ani, dvs ne-aţi adus în locul ăsta,
ca să avem o a doua şansă.
Ce e locul ăsta?
- Casa noastră. - Asta e casa noastră?
Da.
Atunci unde e soţia mea?
- Arată-mi-o! - Ayani nu e aici, Nathaniel.
- Nu. - A murit.
Ba nu, mă minţi, Wash.
Ştii bine că nu te-aş minţi.
Asta e casa ta, doar că tu ai uitat, atâta tot,
dar o să te ajutăm să-ţi aminteşti.
- Ayani e moartă... - Da.
De ce-aş vrea să-mi amintesc aşa ceva?
Nu!
Antihistaminice naturale, urme de excremente animale...
Nimic din ce ţi-a dat Malcolm în rădăcina aceea
nu-ţi întăreşte imunitatea.
- Excremente animale? - Da.
O vrei înapoi?
Aş prefera să strănut, dar nu vreau să te molipsesc.
Ba da.
- Poftim? - Ce fraieră sunt!
- Nu rădăcina, ci răceala e de vină! - Răceala?
Da, virusul tău îl combate pe cel creat de Joslyn.
Blochează receptorii celulari, iar patogenul nu poate să treacă.
Trebuie doar să identific serotipul şi vom putea produce un leac.
Cred că ştiu o cale mai rapidă.
- Nu te-ai îmbolnăvit deja? - Nu, încă nu.
Uşurel. Dle comandant!
Poţi să-mi spui unde eşti?
În Terra Nova.
O să fii puţin confuz timp de câteva ore,
până când îţi vei reface memoria.
Având în vedere succesul de la avanpost,
o să-ţi treacă înainte de cină.
Mai puţin răceala cruntă, nu?
Nu. Am creat vaccinul dintr-un virus inactiv,
aşa că n-ar trebui să se manifeste niciun simptom.
Te lăsăm să te odihneşti.
- Locotenent! - Da, domnule.
- Ai tras în mine. - Da.
Bravo!
Mulţumesc.
Tu cum te simţi?
Bună, Elisabeth! Sunt bine, doar că mă doare capul.
Cred că am căzut sau ceva...
Sau ceva...
Domnule Shannon...
Nu mă băgaţi în seamă!
- Bună, îngeraş! - Bună, tati!
- Te simţi mai bine? - Da.
- Ce ai tu aici? - Dinozauri.
Bună!
Ascunde-te şi tu cu noi!
- Uite ce-a făcut Z. - Îi învăţ să meargă.
- Şi cum se descurcă? - Binişor.
Să ne bucurăm de moment cât putem.
Da...
Ce mai faci, Mira?
Medicamente, baterii... N-ai adus muniţie?
Taylor m-ar închide dacă ar şti că fac afaceri cu Şesarii.
Dacă ar afla că vă aduc arme, ar pune să fiu ucis.
Am mai găsit nişte sorghum sălbatic, care îţi place ţie aşa mult.
Aur curat!
Din treaba asta se face cel mai bun rachiu.
Încă ceva...
Data viitoare când mai luaţi legătura cu cei din 2149,
trebuie să transmit un mesaj.
Despre ce-i vorba?
Un puşti vrea să-şi aducă prietena prin portal.
- Te-ai înmuiat? - Puştiul e fiul noului şerif.
Adică Shannon?
Exact.
I-am dat de lucru la hambarul meu.
Iar eu îţi ţin duşmanii aproape, ştii bine asta.
Dar dacă e vreo problemă, îi spun că n-am putut să rezolv.
Nu e o problemă, ci o oportunitate...
...de care vreau să profit.
Traducerea şi adaptarea: felixuca, Shadow & veveriţa_bc
Comentarii pe www.tvblog.ro www.titrări.ro & www.niftyteam.ro