Chiar nu ştiu la ce să mă aştept.
Când am hotărât să fac călătoria asta,
eram fetiţă tatei cea alintată, dornică să fie cea mai bună.
Asta era acum două săptămâni.
Când eram mică, părinţii mi-au vorbit despre rai,
iar eu am vrut să dezleg enigma, asta şi să aflu ce este acolo.
Eram convinsă că fizica transdimensională era cheia.
Am crezut că Oberon Geiger o să-mi arate drumul.
Apoi am aflat că noii mei tovarăşi mă pot învăţa asta.
Ce nu am luat în calcul, a fost că această lecţie avea şi o a doua parte.
Că raiul nu poate exista... fără iad.
Cum s-a întâmplat asta ?
Ridicaţi-vă !
E ciudat. Chiar că e ciudat !
În regulă. Lecţie pentru începători.
Nu mâncaţi ciuperci în nicio lume.
- Înţeleg acum, eu am mâncat deja supă. - Ce Pământ mai e şi asta ?
Încă nu ne putem da seama.
- Mereu e ca o cutie de bomboane... - Opreşte-te !
- Nu cred că suntem pe Pământ. - Oh, nu, scuză-mă domniţă, dar greşeşti.
Parcă te-am învăţat prima lege a călătoriilor lui Q-Ball.
Mereu ajungem într-o lume paralelă în frumosul ţinut din sudului Californiei.
Şi ăsta pare să fie smog.
Nu au convertizoare catalitice.
Nu te crede, Rem.
Iar eu o să-i răspund ca de obicei.
Hai să vedem ce e în corturile alea.
Parcă-i tabăra de vară "Stephen King".
Te credem mai mult amator al şcolii de vară, decât al taberelor.
Nu-ţi face griji, îi trece repede treaba asta cu tachinatul.
Ştiu să încasez.
Ştiam eu, nu suntem pe Pământ.
Cum e posibil ?
De fapt, suntem captivi pe o altă planetă, în spaţiu.
Când ne aflăm între două lumi, călătorim de fapt în hiperspaţiu.
Din ce-mi dau seama, ne aflăm între dimensiuni.
Se pare că gravitaţia acestei lumi a deviat direcţia găurii de vierme şi ne-a adus aici.
Adică... suntem pierduţi în spaţiu ?
- Asta nu s-a mai întâmplat. - Până acum.
Dacă ar fi spus-o Quinn al vostru, aţi fi crezut ?
În regulă. Cât timp mai avem.
- E oprit. - Ce ?
- Temporizatorul e oprit. - Ce înseamnă asta?
Păi... nu ştiu.
Înseamnă că avem probleme.
Cum ar fi să găseşti o poartă către un univers paralel,
prin care să poţi călători într-o mie de lumi diferite.
Unde ar fi acelaşi an, tu ai fi aceiaşi persoană, dar tot restul ar fi diferit ?
Şi cum ar fi dacă nu ai mai găsi drumul spre casă ?
= TITRARE MANUALĂ =
Traducerea şi adaptarea după sonor: Virgil G.N.
CĂLĂTORII ÎN LUMI PARALELE
Sezonul 5, episodul 3 Străini şi tovarăşi.
Am visat azi noapte că lumea de unde sunt Quinn şi Colin
şi că arma miraculoasa pe care o căutam, nu există de fapt.
Şi că tot ce facem e în zadar.
Crezi că are vreo legătură cu faptul că temporizatorul nu funcţionează ?
Nu ştiu, părea foarte real şi m-am trezit transpirată toată.
Mai bine ai visa cum să pornim temporizatorul ăla.
Nu-ţi face griji, am eu speranţă cât pentru amândoi.
Ei bine, cred că ne-am mai apropiat puţin.
Credeam că l-am pierdut. E ora mesei.
Pământul către Diana ! Sau pe ce planetă om fi...
Nu, mulţumesc. Nu mi-e foame.
Poate o să-ţi fie mai târziu.
Ei bine, oameni buni, vestea bună e că nu e nimeni pe aici,
Iar cea rea e aceiaşi.
Ne apucăm dimineaţă să căutăm.
- Vreun progres ? - Nu.
Cred că am găsit ceva pe măsura ta.
Cred că suntem pe drumul cel bun.
Sper doar să reuşeşti cât mai curând.
Sus, toată lumea, doamnelor şi domnilor !
Cine naiba sunteţi ?
Eu pun întrebarea asta.
Şi încă una. Ce căutaţi în tabăra mea.
Soldat Bates !
Hei, care-i treaba ! Hei, haide acum !
Ne credeţi proşti ? Ştim că aţi cercetat flancurile.
Şi aveţi nevoie de nişte ţinte din piele ?
Hei, avem un Robin Williams printre noi.
- Le-am montat zgărzile, sergente. - În regulă, verifică-i.
Sunt curaţi, sergente. Nu sunt spioni.
Chiar aşa. Ascultaţi, doamnelor !
Aici, în purgatoriu, eu, sergentul Vernon Larson, sunt marele şi puternicul Oz.
Voi cine sunteţi ?
Nimeni. Doar suntem în trecere pe aici.
Nimeni nu trece aşa pur şi simplu prin purgatoriu. Nu e trecut pe hartă.
- Atunci va trebui să ne cunoaştem mai bine. - Asta intenţionez.
Chiar asta intenţionez.
Doar că... în seara asta suntem un pic cam ocupaţi.
Închideţi-i ! Până mâine, poate că aerul rece, îi face mai cooperanţi.
Sergent, vreau să-ţi reamintesc că efectivele noastre s-au redus la 30%.
În regulă. Daţi-le echipament şi arme.
Asta înseamnă că suntem recrutaţi ?
Nu vrem să ne implicăm în nimic de pe aici.
Nu poţi să ne obligi să luptăm.
Ei bine, un superior mi-a spus odată asta:
"Ai dreptate, nu vă pot obliga să luptaţi
dar vă duc pe câmpul de luptă, unde o să vă hotărâţi singuri."
Echipaţi-i ! După cum spuneam... se face frig.
Nu pricep. Mai bine-i spunem cine suntem, poate ne ajută.
A doua lege a călătoriilor, spune să nu ai încredere în nimeni din prima.
Sergente, nu ştiu nimic despre războiul ăsta şi sincer nici nu-mi pasă.
Dar eu şi prietenii mei trebuie să ajungem undeva.
Sunt curios cum o să faceţi asta.
Nimeni din purgatoriu nu pleacă viu.
Da ? Aşteaptă şi o să vezi tu, isteţule !
Eşti furioasă şi asta îmi e de folos.
- Intraţi ! - Serios ?
Pare cât se poate de serios.
Astea-s trupele mele speciale. Invicibilii mei !
Cele mai periculoase produse ale armatei.
Soldaţi ! Ăştia-s recruţii.
Trebuie alocaţi-i la hrană, sergente !
Şi care-i treaba, rezistă şi o lună doar cu conserve, fără să se plângă.
Daţi-le arme !
- Şi dacă le întoarcem împotriva ta ? - Încercaţi doar.
Dar cred că o să aveţi duşmani mai mulţi decât doriţi.
În regulă, sergente, hai să fim rezonabili !
Nu suntem soldaţi, şi ăsta nu e războiul nostru, aşa că dă-ne drumul !
Pentru că nu vă cunosc şi ne-aţi văzut deja tabăra, vă consider un risc de securitate.
Nu ştim împotriva cui luptaţi şi nici de ce.
O facem pentru că aşa ni s-a ordonat şi luptăm împotriva unor clienţi răi, kromagii.
Culcat toată lumea !
Ripostaţi cu artileria grea !
Aduceţi nişte lansatoare. Restul, adăpostiţi-vă !
Vedeţi că explodează !
Eşti bine ?
Remmy, adăposteşte-te !
Jos ! Jos !
Hei !
Diana ?
Haide ! Arată-ne dacă doctoratul tău e bun la ceva.
S-a terminat ?
Se termină doar dacă ne scoţi de aici.
Îmi ţiuie capul.
Diana !
Ei bine, întinde-te !
- Rezistă ! Ajutor ! - Îl ţin eu.
- Unde suntem ? - Nu l-ai auzit pe Larson ? În purgatoriu.
Mi-am închipuit eu. Adică se poate şi mai rău.
Partea noastră nu învinge.
Au vrut doar să ne intimideze. Vor ataca în curând, aşa fac ei.
- Deci chiar poate fi şi mai rău. - Nu o să rezistăm prea mult.
Nu avem nici o şansă cu kromagii.
Mai bine Diana s-ar grăbi cu magia ei.
Nu cred că o să poată prea curând. E în stare de şoc.
Şi te surprinde ? Aseară era cu faţa în noroi iar bombele cădeau pe lângă ea.
Nu e chiar ca în curatul ei laborator de la Brentwood.
Dar tu, cum te descurci ?
Eu ? Fac ce ştiu mai bine. Mă adaptez.
Cred că-l afectează şi pe el.
Nu pot să stau aşa, trebuie să fac ceva.
- Soldat ! - Mulţumesc.
Ştii, la cât se trage pe aici, ar trebui să fim foarte atenţi.
- E timpul să stăm de vorbă. - Da. Am şi eu câteva întrebări.
Ce înseamnă asta ? De ce-i interesează pe kromagi ţinutul ăsta al nimănui ?
Nu-i interesa până acum o lună, când aici s-a prăbuşit o navă.
De ce staţi aici ?
Vezi buncărul ăla ? Am ordin să-l păzesc.
Asta-i treaba ta, să păzeşti un buncăr ?
Cu preţul vieţii mele.
Cu ale soldaţilor şi cu a ta.
- Ce e înăuntru ? - Nu trebuie să ştii.
Se pare că viitorul acestei lumi depinde de felul în care mă descurc aici.
Aşa că, scuză-mă, dacă iau proprietatea în serios.
Să ştii că eu nu-s din lumea ta.
Dar de unde ?
Nu contează. Dar ştiu cum e să vină kromagii şi să-ţi distrugă lumea.
Am şi eu misiunea mea, dar nu-mi împing tovarăşii la moarte pentru asta.
Gata ! E liber !
Hei, eşti bine ?
Creatura aia... vroia să o atace pe Diana.
- Ce s-a întâmplat ? - S-a luptat cu primul lui kromag adevărat.
Hai să-ţi îngrijim rănile, bine ?
- Bates ! - Da, domnule.
- Ştiu cum să ne păcălească detectoarele. - Detectoare ?
Vin din când în când să ne afle slăbiciunile şi să ia ce pot.
Zgărzile noastre îi blochează şi ne permit să-i vedem.
Vi le-am pus pentru detectare.
E plin de kromagii împuţiţi peste tot.
Până la urmă, se pare că e şi războiul vostru.
Am crezut că am scăpat de ei când i-am alungat.
Nu credeam că or să revină.
I-aţi învins pe kromagi ?
Dacă aţi reuşit şi aţi creat lumea asta între dimensiuni, înseamnă că...
asta e lumea de origine a kromagilor.
Nu e a kromagilor, oameni buni, e a noastră.
De mult timp încercăm să ajungem acolo.
De pe ce Pământ sunteţi ?
Nu de pe ce Pământ, de pe ce Pământuri.
Văd că aveţi poveşti interesante de spus. Trebuie să-mi informez băieţii.
Aţi fi şocaţi să vedeţi prin câte am trecut, dar nu avem timp.
Ne grăbim să ajungem pe Pământul nostru.
Mult succes, dar nu o să reuşiţi.
- Ştim de capcana interdimensională. - Am trecut şi pe acolo.
Şi aţi scăpat ? Cine sunteţi voi, oameni buni ?
Căutăm un cercetător, Michael Mallory.
Văd mişcare în zona neutră.
În regulă, băieţi, hai să-i întâmpinăm. Mişcaţi !
Pe poziţii, e singura noastră şansă.
E şi războiul vostru, iar după atacarea Dianei, e şi al meu.
Din câte-mi dau seama, luptăm sau murim.
- Să mergem ! - Kromagii ! Vin !
Retragerea ! Înapoi !
Tragi bine, dle Brown, nu găteşti aşa ceva pentru prima dată.
- Nu-i mâncarea me-a preferată. - Nici a mea.
Becket ! Vino aici, avem nevoie e tine în viaţă.
Fii atentă !
- Ştii să mânuieşti arma ? - Uită-te la mine !
Opriţi focul ! Economisiţi muniţia.
- Bates, stai de pază ! - Da, domnule.
În regulă, opriţi focul !
- Eşti bine ? - Da. Care-i treaba ?
E linişte pe frontul kromagilor... deocamdată.
Unde-i Diana ?
Diana ?
O caut eu acolo jos.
De n-o fi nimerit-o vreun obuz.
Nu cred. Poate a ieşit din tranşee.
Nu cred, era destul de înspăimântată.
Nu-i acolo.
Nu cred că putea să plece şi să lăsat asta aruncată pe jos.
Întotdeauna m-am mândrit cu intelectul meu.
Credeam că mă ajută să înţeleg şi să mă apăr de toate adversităţile.
Însă aroganţa era cea care mă izola de ceilalţi, nu intelectul.
La prima confruntare directă, mi-am amintit un adevăr pe care-l uitasem :
şi anume... ca în principiu, sunt doar un animal.
Vezi să nu-i iei vopseaua.
Nici măcar nu ştiu cum se face asta corect.
Înainte să vă cunosc pe voi, am mânuit arme numai în jocuri video.
- Aşa o să fie mereu ? - Nu !
Sunt multe locuri diferite de văzut.
Unele sunt frumoase... altele periculoase.
Am învăţat un lucru până acum.
Că durerea şi bucuria sunt universale.
Suferinţa face bine.
Ne face să simţim că suntem în viaţă.
Bună !
- Cauţi o cale să scăpăm de aici. - Poate.
- Mai ai speranţă pentru amândoi ? - Da.
Vreau să discut cu Larsen, dar am zis să mă consult mai întâi cu tine.
Diana mi-a arăta cum să folosesc ăsta. Am făcut schimb de informaţii.
Schimb de informaţii ?
Am învăţat-o mai multe trucuri din călătorie.
Cum să-i vrăjeşti pe localnici să-ţi dea mâncare, apă, haine.
Iar ea îmi explica teoria transdimensională, de parcă aş fi priceput ceva.
Începusem să ne cunoaştem.
Mi-a făcut bine să mai pot discuta şi eu cu o femeie.
- Dar, parcă te enerva. - Da, dar şi tu mă enervezi.
Da... presupun că mă pricep la asta.
Prietene, asta înseamnă o relaţie.
- O bei pe toată ? - Sper că nu.
Hei, nu beţi cu noi ?
De ce nu.
Încearcă asta.
E coniac de cactus. Cred că pun şi ţepii în el.
Am împărţit muniţia rămasă în mod egal.
Bates ia rachetele. Îi plac cum bubuie.
Dacă supravieţuim, înseamnă că ne-am îndeplinit misiunea.
Trebuie să ne ajuţi să plecăm de aici.
Şi cum aş putea face asta ?
La fel cum aţi ajuns şi voi aici.
Trebuie să existe cumva vreo maşinărie pentru asta.
Dacă te referi la un portal, ei bine, nu-l avem.
Ne-au adus aici superiorii şi tot ei or să ne ia înapoi dacă e nevoie.
- Nu puteţi pleca singuri ? - Nici dacă am vrea.
Şi ce i-ar putea face să vină să vă ia ?
Adică, ce e în buncărul ăla ?
Nu ştiu. Uneori am senzaţia că ne-au uitat aici.
Numele de "Purgatoriu" chiar i se potriveşte.
Era o misiune uşoară, de competenta unităţii mele.
Nu ne aşteptam ca să apară kromagii din hiperspaţiu.
Asta se întâmplă de când s-a prăbuşit nava aia.
Acum vedeţi şi voi cum e.
Lupta următoare... ar putea fi şi ultima.
Deci... de unde-l ştiţi pe marele Michael Mallory ?
Aşa spuneaţi înainte de atac.
Nu-l cunoaştem.
Numai că el are ceva ce ne trebuie.
Kromagii mi-au invadat Pământul.
Michael Mallory e tatăl lui Quinn.
A inventat o armă care-i alungă pe kromagi.
Dacă pun mâna pe ea, mi-aş putea elibera lumea.
Ce-i de râs ?
Vreţi un dispozitiv Voraton ?
Prieteni, asta chiar e o idee... proastă.
De ce ?
Păi... la o lună după ce au folosit-o, deştepţii care au inventat-o şi-au dat seama
că arma care trebuia să-i omoare pe kromagi,
a distrus biosfera Pământului.
Viaţa planetei abia dacă mai există.
În comparaţie cu Pământul meu, aici e parc de distracţii.
Scuzaţi-mă !
Deci, am terminat-o cu călătoria asta.
- Remmy ! - Maggie, las-o baltă !
Mi-am pus toate speranţele în asta.
Ultima mea speranţă tocmai s-a risipit.
- Găsim noi o altă soluţie. - Sigur.
Mâine plecăm acasă şi le arătăm noi lor.
Tu şi cu mine, împotriva tuturor kromagilor.
Cu temporizatorul oprit, cu o armă şi 22 de cartuşe, da cum să nu !
Ieri spuneai că ai speranţă cât pentru amândoi.
Văd că tu ţi-ai pierdut-o. O să-ţi dau eu o parte de la mine.
Păstreaz-o pentru tine.
Ai nevoie de ea.
Dumnezeule ! Au reparat porcăria aia !
Cum de s-a ajuns aici ?
Trageţi în ei !
- Rămâneţi pe poziţii ! - Rembrandt !
Dacă e să mor aici ca să-mi apăr lumea, atunci aşa să fie.
Haideţi să-i nimicim !
- Opriţi focul ! - Opriţi focul !
Nu mai trag ! Haideţi să-i atacăm !
Haideţi ! Să mergem !
Următoarea poziţie !
Hei, vino aici ! Avem nevoie de ajutor.
Haideţi ! Să mergem !
Acoperă-mă !
Nu ! Nu !
Opreşte-te ! Nu o face !
Unde ai fost ? Parcă vii din iad.
Exact acolo am fost, dar m-am întors.
De ce, omule !
Fiindcă nu mai are rost.
Am multe de făcut ca să plecăm de aici.
Te pierdusem !
Să nu crezi că s-a terminat, omule !
Nu ţi-a ajuns ?
Ne-am săturat să luptăm. Pentru noi războiul s-a terminat.
- Ce mai vreţi ? - Ne trebuie... mâncare.
- Nu avem nici noi. - Mă crezi prost ?
Dincolo de liniile voastre e un buncăr mare.
Sigur e plin cu provizii pentru situaţii de urgenţă.
Ce zici, sergente !
Ce ai de gând, Rem ?
Vorbeai de o altă cale, poate că asta este.
- Ca să învingem ? - Ca să trăim.
Poate că o să apucăm ziua când vor venii superiorii lui Larsen.
V-am spus, nu ştiu ce-i înăuntru. Nici măcar nu ştiu cum se deschide.
Aflăm noi. Deschidem buncărul şi dacă e mâncare o împărţim cu voi.
- Nu cred. - Ai o idee mai bună ?
Dacă murim de foame cine-l mai păzeşte ?
Ne putem uita puţin înăuntru.
Eu cum pot să am încredere ? Vin cu voi.
Nu cred că e o idee bună până nu aflăm ce-i înăuntru.
Ar putea fi arme şi atunci o luăm de la capăt.
Pentru siguranţă, e prevăzut cu dispozitive antikromagi.
Poţi să vii cu noi... dar eu nu te-aş sfătui.
- Eşti tare de tot ! - Ai observat şi tu ?
Sergent Larson, rămâi aici şi păzeşte-i pe tipii ăştia.
E o idee bună, pentru că altfel îmi pierd pensia şi fostele soţii or să mă omoare.
Chiar o fi mâncare aici ? Sunt moartă de foame.
Nu ştiu, dar aşa câştigăm timp.
- Poate că asta ne e de folos. - Da. Improvizezi, ca un adevărat călător.
Poţi să spargi ăla ?
Ei bine, pare un sistem magnetic cu izolare şi sistem de siguranţă.
Nu asta te-am întrebat.
Nu ştiu !
Geniilor ! Vreţi să vă daţi la o parte ?
Aşa, pune-ţi şi tu mintea la contribuţie.
- Zece mii de puncte şi un joc gratis ! - Foarte bine.
Poate că mă înşel, dar ăla nu seamănă cu un frigider.
Doar ne uităm la ele sau începem să le şi butonam ?
Nu, nu cred că e bine să apăsăm pe butoane.
- Cum se numeşte arma antikromagi ? - Voraton KR 17.
Asta e !
Asta-i arma antikromagi a lui Michael Mallory ?
Pe asta o căutam ca să-mi salvez lumea.
Şi eu am promis că o să le-o dau kromagilor.
- De ce o ţin aici ? - Ştii tu, ca să aibă un as în mânecă.
În cazul ăsta, un as la capătul universului.
Şi o scot dacă treaba se împute.
Dacă mai declanşează încă una, probabil că distrug şi ce a mai rămas din Pământul lor.
Nu le-o putem da kromagilor.
Dar nici nu putem merge acolo cu mâna goală.
Ce faci ?
Pupitrul ăsta nu pare să facă parte din armă.
Incredibil.
Asta e de bine ?
Am avut dreptate cu locul ăsta. Suntem pe un asteroid.
E pe orbita unei pitice albe, foarte dense,
care există simultan în ambele spaţii.
Cum adică, orbităm în jurul unei pitice albe ?
E o stea.
Şi dispozitivul ăsta ne blochează aici ?
Nu. Panoul ăsta de control menţine câmpul asteroidului
şi totodată îl menţine în hiperspaţiu.
Dacă-l opreşti, putem pleca de aici.
Asteroidul ar reveni în spaţiul normal, dar noi tot nu am fi acolo unde ar trebui.
Am putea fi la miliarde de km de Pământ... de orice Pământ.
Cred că o să mă descurc, doar lăsaţi-mă puţin.
- Hei, ce durează atât ? - Ce cauţi aici ?
Kromagii şi-au pierdut răbdarea şi la fel şi câţiva oameni de-ai mei.
- Ce-i asta ? - E arma. Păzeaţi un dispozitiv Vorlon.
Trebuie că e o glumă ! Doar nu vreţi să...
Nu, nu or să pună mâna pe el.
Eu zic să facem aşa.
Ascundem arma şi le spune kromagilor
că am aflat cum să plecăm de aici, numai că Diana trebuie să stabilească cum.
- Şi vrei să-i luăm cu noi de aici ? - Păi, avem un pact.
Un pact cu diavolul.
Mallory, găseşte un loc bun şi ascunde arma aia.
- Eu mă duc să tratez cu noi noştri prieteni. - Vin şi eu cu tine.
Eu mă duc să-i anunţ pe soldaţi.
Crezi că reuşeşti ?
Crezi că e numai gura de mine ?
- Bine. - În regulă.
Remmy, aici !
I-a scos ochii.
Larson ? Parcă l-am lăsat...
Adună-ţi oamenii acum !
Deci cel din buncăr nu e Larson. Asta înseamnă că kromagii au aflat de armă.
I-a luat locul.
Haide !
Să n-ai încredere în nimeni. Eşti în regulă ?
Da.
- Ai aflat cum plecăm de aici ? - Nu, eu...
Păi, acum ar cam fi momentul să o faci.
Haide, Diana. Ştiu că poţi să o faci. Noi avem încredere în tine.
Nu avem cumva de prins o gaură de vierme ?
O pot face. Mă gândesc...
Să prindem gaura de vierme... Asta este !
Ce este ?
Vortexul a pătruns în câmpul static al asteroidului şi s-a blocat acolo.
Vrei să o spui mai pe înţelesul nostru ?
Nu. Suntem deja în vortex. De aia s-a oprit temporizatorul.
Am fost atentă la ce mi-a spus.
Nu-l vedem. E magnetic şi se află în afara sferei noastre vizuale.
Deci, vortexul nu s-a închis, doar că nu ne aflam lângă el.
Îl pot transfera în această cameră, doar că trebuie să ne sincronizăm foarte precis,
pentru că avem doar câteva secunde să trecem prin el înainte să se închidă.
- Ţine-l şi aşteaptă semnalul meu ! - Bine.
Oamenilor, toţi tovarăşii voştri sunt morţi.
Aveţi doar un singur minut să vă predaţi.
Îi dau eu lui un minut !
Ce vrei să faci ?
E simplu. Îl programez să se declanşeze. E un cadou de adio.
Credeam că e greu de activat.
Se pare că nu. Încă vreo câteva secunde...
Câmpul static e deblocat.
Maggie !
- Bună ! - Bună !
Nu ştiu, Maggie...
Cum procedezi când rămâi fără soluţii ?
Când o să aflu asta, o să-ţi spun şi ţie.
Bună, oameni buni !
O bere, te rog ! Mulţumesc!
Nu ştiu ce să zic, într-un fel sunt supărat pe tine.
Mai bine luam arma.
Poate că Diana o putea modifica, pentru a o putea folosi în lumea mea.
Nu era timp. Şi dacă nu reuşea,
vroiai să pice în mâna kromagilor ?
Da, ştiu. Ai dreptate.
Lucrul care speram să-mi salveze lumea, s-a dovedit a fi o simplă petardă.
Păi, hai să bem pentru ce ne-a mai rămas.
- Pentru prietenie ! - Pentru prietenie !
= TITRARE MANUALĂ =
Traducerea şi adaptarea după sonor: Virgil G.N.