Propun ca dumneata să preiei...
... educaţia copiilor mei.
Vei locui în casa mea de la mare.
Lumea începea să se învârtă...
fără ca noi s-o ştim.
Nu există niciun iubit, sunt sigură.
Nu fac nimic în afară de sărut. Nimeni nu obiectează.
Mă gândesc că te-am apărat în timp ce tu erai...
Eşti rău!
Vreau să fac ceea ce e corect.
Rămâne între noi două.
Ai ştiut că are amant?
- Dacă ni se spunea, veneam. - Nu voi fi judecată!
Caroline, nu!
Vom vedea ce are de spus fratele meu.
- De ce ai vorbit cu alteţa sa? - Trebuie să alegi.
- Ducele de Leinster sau eu. - Nu există nicio alegere.
În rang şi privilegiu se află seminţele necazului şi durerii.
Toţi credeau că trebuie să mă mărit cu regele.
Când n-a ieşit aşa, m-aţi vrut măritată!
- Eu nu. - N-aş putea să fiu perfectă ca tine.
Întoarce-te la familie. Întoarce-te la noi, Sarah.
ARISTOCRAŢI PARTEA A CINCEA
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Este de la Caroline?
Din păcate, nu.
- Eşti de acord? - Ca întotdeauna.
Eşti regina Irlandei.
Vom întârzia.
Fiind regina Irlandei,
mi-am permis ocazional să uit ruptura dintre mine şi Caroline.
Homarii n-au sosit.
Avem raţă, stridii, mai este excelenta noastră vită.
- Nu există oaie, nu porc. - Desigur că este şi oaie şi porc.
M-am agitat cu bucătarul o oră în această dimineaţă.
Ai cerut focuri în fiecare cameră?
Dacă n-am făcut-o, acum e prea târziu.
Toată lumea este aici.
- Şi dansul lui William s-a îmbunătăţit. - Bietul William.
Încearcă să mulţumească.
Ai citit povestea mea, tată?
O voi lua la Londra, Edward. DacÄƒ voi avea timp, o voi citi.
Nu vei avea timp.
Bună seara.
- Bună seara. - Alteţă.
În legătură cu gradul de căpitan pentru nepotul meu.
- Vă sunt recunoscător. - Nu promit nimic.
Voi recomanda.
Îmi exagerează puterea.
Eu recomand numiri, Londra numeşte.
Fac presiuni pentru politică, Londra decide.
Ar fi mult mai bine dacă toate deciziile ar fi luate în Dublin.
Demult mă gândesc că eşti plecat prea des.
- Magnifică seară, alteţă. - Vă mulţumesc.
Cea mai bună casă din ţară. Cât trebuie să vă bucuraţi.
Este necesară multă muncă.
Suntem foarte norocoşi s-o posedăm.
Plăcerea unei asemenea posesiuni este amplu recompensată.
Există atâta plăcere în posesiune? Uneori mă îndoiesc.
Începusem să tânjesc după o viaţă mai liniştită.
Copiii mei petreceau majoritatea timpului în casa de la mare.
Îi vizitam cât de des puteam.
Simţeam că păşesc într-o altă lume
în care viaţa este naturală şi liberă.
E suficient pentru cină?
Mai luăm câţiva.
Mai bine să fie mai mult decât prea puţin.
Haide.
Sub tutela domnului Ogilvie,
copiii au prosperat în educaţia lor rurală.
Am invidiat simplitatea vieţilor lor.
E destul şi pentru mine?
Mamă!
Edward, iubirea mea.
Tata n-a venit.
Întârzie iar la Londra.
- Avem recoltă bună, alteţă. - Şi muncitori buni, sper.
- Casa noastră prosperă. - Întrerup munca?
Nu, alteţa voastră.
E doar un fleac. În curând e gata.
Doriţi să luaţi loc?
Lord Henry le scoate la două zile.
Cred că veţi vedea o îmbunătăţire.
Nu ne lăudăm cu latina, dar franceza şi engleza se dezvoltă repejor.
Uite, mamă, uite.
Edward!
- Tu ai făcut-o? - M-a ajutat domnul Ogilvie.
Am găsit un maestru de scrimă care e dispus să vină.
- Da? - O dată pe săptămână.
La un preţ rezonabil.
- Vreţi să-l vedeţi? - Mă bazez pe dumneata.
- E o cameră bună. - Da.
Desigur, te vei îmbrăca simplu.
Nimic de calitate sau elegant.
Nu trebuie să participi la întruniri la care vei cunoaşte tineri.
În câţiva ani, poate, vei putea reintra în societate.
Va trebui să învăţ să mă bucur de propria companie.
Nu sunt obişnuită să fiu singură.
Singură?
O ai pe fetiţa ta.
Cât crezi că va dura hotărârea Sarei de a se îndrepta?
De ce trebuie să se îndrepte?
A făcut numai ce face toată lumea.
- Vina ei este că a fost descoperită. - Nu toată lumea...
Flirturile mele nu le dezaprobi.
O mică galanterie este necesară unui bărbat.
Necesară unui bărbat, dar impardonabilă unei femei.
Atunci cu cine poate un bărbat să aibă o aventură?
Ea cunoştea mersul lucrurilor. Îmi doresc să-mi fi respectat sfatul.
Mamă, eşti încă afectată pentru că nu s-a căsătorit cu regele.
Şi dacă ar fi făcut-o, ai mai fi atacat autoritatea regelui aşa cum faci acum?
Sprijin toate reformele care influenţează puterea coroanei.
Am auzit ieri ceva despre asta la Camera Comunelor.
Împrăştii idei proaste, domnule Fox.
Vorbesc pentru parlament.
- Care reprezintă poporul. - Poporul?
Poporul nu ştie ce vrea.
Aşadar, parlamentul trebuie să-l îndrume.
Ar trebui să-ţi aminteşti care-ţi sunt interesele, domnule Fox.
Fiul meu nu caută măriri personale în politică.
Sarah...
- Arăţi bine. - Nu prea bine, sper.
Nu e destul de simplă?
Nu, nu mă referam la rochie. La sănătate.
Dormi bine?
Da, dorm bine.
Şi ce face Louisa?
Începe să meargă.
Aşa curând?
Trebuie să fie isteaţă.
Cred că este. Deosebeşte cănuţa roşie de cea albastră.
Aştept s-o văd.
- Stai aici în casă? - I-am dat nişte camere.
Sunt confortabile.
Au venit lordul şi lady Marchmont.
- Atunci trebuie să plec. - Dar abia ai venit.
În Londra, Sarah era ţinută departe de societate.
Părea dispusă să se îndrepte.
Atunci se întoarse din America o veche prietenă pentru a-i aminti de alte vremuri.
A venit cineva să te vadă.
Lady Susan!
Am sperat să te văd de când am auzit că te-ai întors.
- Arăţi bine. - Foarte serioasă, ştiu.
Trebuie să-mi povesteşti tot.
Nu e nimic de spus. Să aud despre tine. Ce face domnul O'Brien?
La fel de arătos ca întotdeauna, slavă Domnului.
Şi cu cine te întâlneşti acum că te-ai întors?
Cu toţi cei care vor să mă vadă.
Suntem femei incomode, draga mea.
- Nimeni nu ştie cum să ne trateze. - Dar ştiu bine cum să ne comportăm noi.
Fără îndoială că au dreptate.
Ce face micuţa Louisa?
E încântătoare!
Ca tine.
Nu pot regreta că m-am căsătorit cu un actor.
- Dar eu trebuie să mă căiesc, trebuie. - Dar n-ai nicio companie aici!
- Ce faci? - Citesc.
Cum ţi se va îmbunătăţi mintea...
Aţi avut dreptate imaginându-vă că lady Lucy se va distra făcând căpiţe.
Aş fi vrut să fiţi cu noi să vedeţi.
Toţi copiii sunt ocupaţi şi fericiţi
şi mă imploră să vă trimit o mie de sărutări.
Pot să întrerup?
Louisa!
N-am ştiut că te-ai întors.
M-am întors ieri.
Ce face Sarah?
Pare satisfăcută, cred.
Bine.
Şi... fratele nostru?
- E sănătos. - Bine.
Toată lumea e bine.
Pari obosită.
Nu sunt obosită.
Doar leneşă.
Trebuie să fac astea într-o săptămână.
Orice aş face, nu par să termin niciodată.
Când sunt aici, îmi e tare dor de copii.
Şi...
... să fiu la mare.
Vă e teamă de întârziere?
Îmi e tare dor de Caroline.
Încă nu scrie.
Câteodată simt că situaţia este fără speranţă.
Când s-a întors Louisa de la Londra,
am întrebat-o despre Sarah şi fratele meu.
Dar n-am putut s-o întreb de Caroline.
Dacă aţi fost apropiate, apropierea nu se stinge niciodată.
Mă consolez cu acest gând.
Par atât de fericiţi.
Îmi doresc să dureze.
Fericirea copilăriei lor vă dă motiv de speranţă.
Ai dreptate.
Învăţăm să fim afectuoşi în copilărie.
Fericirea este imposibilă fără aceasta.
Anglia se pregătea pentru războiul din colonii.
Sarah şi-a îndreptat sentimentele în alt punct.
Cu nesaţ, a urmărit progresul conflictului.
Draga mea Sarah, casa este plină de soldaţi.
Fratele meu le-a permis să se cazeze.
Atât de mulţi, atât de chipeşi.
Mare păcat că luptă cu coloniştii.
Eşti de partea rebelilor americani?
- Bineînţeles. - Armata greşeşte?
Acei oameni îşi fac datoria.
Nu-i pot învinui.
Abia am aflat că Bunbury a divorţat de tine.
Da.
Cum e să fii liberă?
Mulţumesc Domnului că nu mă pot întoarce la el.
Doar nu te-ai gândit la asta?!
Nu.
Louisa şi fratele meu s-au gândit că ar trebui.
Emily şi Caroline credeau că nu ar trebui.
Cum poate Louisa?
- Nu cred c-aş ierta-o. - Ea m-a iertat întotdeauna.
Draga mea, te-ai schimbat.
Desigur.
Sunt mai în vârstă.
Nu pretind că sunt fericită.
Sunt surprinzător de veselă în cea mai mare parte a timpului.
Sunt ai dumitale?
Îmi ţin companie.
Te trezeşti devreme.
La fel şi dumneata.
A cunoscut un ofiţer pe nume George Napier, care părea conştiincios şi integru,
mai degrabă greoi decât elegant.
Te-am văzut în casă.
Locuiesc acolo.
De ce nu ne-am întâlnit?
Nu iau parte.
Înţeleg, dezaprobi soldaţii.
Nu.
Îi admir.
E o viaţă grea.
Nu şi acum.
Când se termină instrucţia şi marşul, suntem liberi.
Ne distrăm atât de mult încât ne înmuiem.
- Îţi va părea rău să lupţi? - Din contră, salut acţiunea.
La urma urmei, pentru asta m-am instruit.
- Soţiei mele îi va părea rău. - Îşi face griji?
Îi vor lipsi distracţiile.
Balurile, ieşirile.
Trebuie să mă grăbesc să mă întorc.
Fiica mea va fi trează.
Ai o fiică?
Da.
E o mare alinare.
Din păcate pentru Sarah, era căsătorit.
Dar şi eu eram.
Şi eu mă întrebam dacă mariajul ar trebui să fie un impediment pentru dorinţă.
- Crezi că îl favorizez pe Eddie? - Vă iubeşte atât de mult,
e greu de evitat.
Sper că ceilalţi mă vor ierta dacă o fac.
Nu-i vor găsi nicio vină mamei lor.
E atâta linişte aici.
Sunteţi puţin obosită, alteţă?
V-ar plăcea să vă citesc?
Mulţumesc.
Noua Eloise.
O poveste atât de tristă.
Nu ştiu de ce îmi place atât de mult.
"Cât de ciudate sunt capriciile iubirii, frumoasă Julie."
"Inima mea are mai mult decât speră şi totuşi suspină."
"Aceasta neobrăzare a inimii de a continua să dorească."
Vom cina în linişte astă seară.
Ni te alături?
Cine va fi acolo?
Câţiva ofiţeri...
... soţiile lor.
Am nevoie de cineva pentru jocul de whist.
L-ai cunoscut pe George Napier.
Nu-mi amintesc.
El spune că te-a cunoscut.
Trebuia să ştiu cine eşti.
- Dezonorata lady Sarah? - N-am vrut să spun asta.
Sora gazdei mele.
Mai spune-mi o dată...
Fratele meu a fost bun cu mine.
- Aşa trebuie. - Povestea mea nu este edificatoare.
Cu toate astea, este fratele dumitale. Mulţi oameni fac greşeli.
Crezi că cineva se poate lepăda de caracterul rău?
Eu nu judec pe baza trecutului.
Iau ce găsesc.
Ce te-a făcut să te înrolezi?
Familia mea a servit coroana multă vreme.
Mă consider excepţional de norocos.
- Şi bun în ceea ce fac. - E suficient?
Este.
Este satisfacţia cea mai de durată.
Atunci nu te voi compătimi când voi citi despre lupte.
Vor fi atâtea de făcut şi de gândit,
încât nu va fi timp pentru disconfort sau teamă.
Desigur.
- Nu m-am gândit. - După aceea, vom calcula costul.
Atunci ne poţi compătimi.
Urăsc pierderea unei vieţi.
Poate părea ciudat pentru un soldat, dar şi eu.
Soţia dumitale îmi spune că îţi place biliardul, căpitane Napier. Jucăm?
Da, alteţă.
Te plimbi devreme în fiecare dimineaţă?
Sfârşit!
Iar acum, e timpul de culcare.
În pat, acum.
Vei veni să mă vezi în pat, domnule tată?
Dacă te grăbeşti, poate voi veni.
Cea mai frumoasă oră a zilei.
Bună pentru plimbare.
Veniţi?
Domnul Ogilvie a devenit mai mult decât tutore.
Era un prieten căruia îi puteam împărtăşi continua mea tandreţe privind copiii.
Îi spuneau "domnul tată".
Era inevitabil
ca afecţiunea continuă dintre noi să devină prea puternică pentru a-i rezista.
Mamă!
- Nu ştiu ce să fac. - Poftim?
Ar trebui să lucreze 12 oameni la partea de est şi au venit numai şase.
- Mai angajează. - Vor mai mulţi bani. Să le dau?
Ce-ar spune tata?
Tatăl tău întârzie la Londra.
Am vrut să-l întreb despre plantatul inului.
Nu pot discuta acum.
Sunt 17 la cină.
Prin comparaţie cu viaţa în compania dl. Ogilvie şi a copiilor,
datoriile mele din Dublin păreau apăsătoare.
Îmi doream să fug, să uit.
Credeam că iubire ca aceasta este doar pentru tineri.
Fericită?
Franţa sprijină coloniştii.
Povestea se va lungi.
Crezi că regimentul dumitale va fi mutat?
Nu e nicio vorbă despre asta.
Va fi linişte fără voi.
Vom fi uitaţi la repezeală.
Oamenii vor regreta distracţia.
Eu voi regreta...
Că pleci în misiune, căpitane Napier?
Ce vei regreta?
Pe dumneata.
Nu trebuie.
M-am îndrăgostit de dumneata.
Îmi pare rău.
Nu foloseşte la nimic.
Alteţa voastră.
Căpitane Napier.
N-ar trebui să fii aici.
Fratele dumitale mi-a vorbit.
A observat...
... sentimentul dintre noi...
... şi crede că eşti uşor de convins.
Mi-a condamnat conduita?
Nu e nimic de condamnat.
Ce a spus?
Insistă să plec.
Am fost transferat la Regimentul 80.
Plec la New York luna viitoare.
Pot să trec să-mi iau rămas bun?
Mai bine nu.
Pentru prima oară în nefericita ei viaţă, Sarah experimenta iubirea adevărată.
Noua mea dragoste, deşi ascunsă, era fericită.
Pentru că nu eram conştientă că viitorul ne va aduce necazuri.
Am aflat de la Louisa că dl. Fox era pe moarte.
Ce sumă de astă dată?
- 2.000. - Mai tare.
- 3.000. - Într-o singură noapte?
Aţi promis solemn că vă opriţi.
Puteţi plăti atât de mult?
Valorează o avere.
Bineînţeles că nu pot plăti.
Nu ştiu cum îndrăznesc să vorbească cu noi.
Ne frâng inima.
Eu...
Eu voi plăti.
Afară!
Ieşiţi!
Trebuie să te odihneşti.
Stau eu.
Cum te simţi?
Somnoros.
Vei fi mai bine.
Sunt oarecum obosit de viaţă.
Nu.
Mai ai multe de care să te bucuri.
Tu vei urma.
Am avut o viaţă bună.
Da?
Da.
Am.
Sora ta...
... mi-a dăruit iubire.
Mi-a dăruit nepoţi.
Iar Charles James
îmi dăruieşte succes.
Domină parlamentul.
El...
... va fi...
... un mare om.
Ca şi tatăl lui.
El va fi amintit...
... în timp ce eu...
Acum dormi.
Ai nevoie.
Eu...
... sper să găseşti...
... fericirea, Sarah.
O meriţi.
Henry Fox s-a strecurat uşor din viaţă
ca şi cum s-ar fi scuturat de o povară obositoare.
Caroline era şi ea suferindă.
Devenise aproape prea bolnavă pentru a-l jeli.
În Irlanda, aveam şi eu de luptat cu o boală gravă.
Tată! Aşteptam să te întreb despre plantarea...
Trimite după medic.
- Te simţi bine? - Du-te.
Du-te!
Dragul meu Jemmy.
Atâtea medicamente pentru gută.
E hidropizie, alteţa voastră.
Poftim?
Ne scuzi?
Jemmy?
Sunt pe moarte, Emily.
Nu.
Nu, doctorii se înşeală.
Toţi sunt de acord.
Jemmy!
De ce nu mi-ai spus?
Ştii că sufăr să te văd tristă.
Voi încerca să fiu curajoasă.
Ţi-am lăsat casa aceasta pe durata vieţii tale.
Şi am mai adăugat la venitul tău.
Nu te obosi cu asta.
Nu am dureri.
Toată viaţa mea...
... mi-am dorit să-ţi dau tot ce pot.
Mă consolează acum pe patul morţii.
Dragul meu Jemmy...
Mi-ai dăruit tot ce ai putut.
Sute de persoane au venit la înmormântarea lui Jemmy pentru a-i aduce un ultim omagiu.
Mi se părea că toată Irlanda l-a jelit.
În durerea mea, m-am consolat cu o mult dorită reconciliere.
Am primit o scrisoare de la Caroline.
În sfârşit.
Orice ai nevoie, sunt fericit să te ajut.
Au sosit?
Sunt pe drum.
Cum e durerea?
Laudanumul ajută.
Repede, ajută-mă.
Lady Louisa Conolly şi alteţa sa ducesa de Leinster.
Louisa!
Caroline!
În sfârşit.
Dragă surioară!
- Caroline... - Trebuia să-ţi fi scris demult.
N-am vrut...
Lucrurile pe care le-am spus...
Cum se simte?
Stai acolo.
Chiar acolo.
Deseori mi te-am imaginat stând acolo.
Mă imaginai aşa cum eram,
mult mai tânără.
Nu.
Aşa cum eşti acum.
Cea mai bună, iubita mea soră.
Îmi amintesc ziua
în care am fost prima oară împreună.
Atunci când tata s-a decis să mă ierte pentru că fugisem.
Tu, Sarah, erai...
... o copiliţă.
Cum era tata?
Îi plăcea să înveţe.
S-a asigurat că şi noi învăţăm.
Şi excela.
Şi colecţiona.
Colecţiona scoici. Îmi amintesc.
Scoici şi...
copaci, artă
şi animale.
Ratonii.
Şi leoaica aceea enormă.
Adora leoaica.
Când a murit, i-a făcut o înmormântare regală.
Lupi şi...
... tatu şi...
... cimpanzeul acela.
Ce coşmaruri am avut că tigrul mă va mânca.
Da.
Exista un animal numit porc?
Porcul a murit.
Tata spunea că a murit ca să-l enerveze.
Să-l enervezi pe tata era sarcină uşoară.
Eu am făcut-o fără să mă străduiesc.
Atunci e bine că nu m-a cunoscut.
Nu.
- Ia-o. - Nu!
- Ia-o. Va uşura durerea. - Nu!
Nu!
Nu mai poţi face altceva?
Nu se mai poate.
Ştiu că eu am supărat-o. Oare eu am cauzat acest lucru?
Şi eu am îndurerat-o.
Mă voi ridica mâine.
Şi voi sta în scaun.
Voi avea puţină alinare.
Există alinare în Dumnezeu.
- Vrei să mă rog? - Nu.
Nu voi...
muri!
Caroline n-a murit mulţumită.
Era neîmpăcată cu moartea, cu Dumnezeu.
S-a luptat,
renunţând la viaţă numai atunci când i-a fost smulsă.
Cel puţin, familia era reunită încă o dată.
Cât vei sta?
Îmi doresc să mă întorc la copiii mei.
Domnul Ogilvie are grijă de ei.
Pare un om excepţional.
Îmi doresc să-l fi cunoscut.
Mă aştept s-o faci.
Mă voi căsători cu el.
Draga mea soră.
Nu poţi!
E învăţător.
Te vei căsători cu el?
De ce?
Îl iubesc.
Şi sunt însărcinată cu copilul lui.
Emily!
Scandalul!
Ce vor spune oamenii?
Vor spune că sunt nebună.
Şi mai rău de atât,
o bătrână nebună.
Mă vor bârfi pe îndelete şi vor spune ce le place.
Mulţi mă vor condamna.
Puţini vor aproba.
Dar nu va conta pentru că voi fi în Franţa
cu copiii mei...
... şi domnul Ogilvie.
Îmi pare rău dacă v-am surprins.
Trebuia să ştiţi.
Acum eram obosită
şi îmi doream să călătoresc cât mai departe
de durere, ascunzişuri, de dezintegrarea a tot ce cunoscuserăm.
Curând după moartea Carolinei şi a domnului Fox,
fiul lor cel mare Ste li s-a alăturat.
Casa lor a devenit un loc pustiu.
Toate lucrurile pe care le-a avut.
Sunt numai lucruri, naiba să le ia.
Nu plânge.
Toată viaţa ei.
În niciun caz.
Ea n-a trăit pentru lucruri.
Viaţa ei a fost cu el,
nu cu lucrurile.
- Am veşti de la New York. - Da?
Toată lumea se bucură că au cucerit Philadelphia.
Şi o febră face ravagii în Regimentul 80.
- Avem pe cineva afectat? - Căpitanul Napier şi soţia lui.
Ea a murit.
Cu toate acestea, el nu.
Dumnezeu să-i odihnească sufletul.
Ca noi toţi, Sarah tânjea după mângâierea unei vieţi liniştite.
Şi, în sfârşit, era aproape de realizarea ei.
Nu l-a putut uita pe George Napier.
Sperase că el se va întoarce din America
cu sentimente la fel de puternice ca acelea cu care plecase.
Trebuia doar să înfrângă rezistenţa fratelui nostru, ducele.
Sarah...
Nu poţi deveni soţie de militar.
Omul n-are decât solda.
Sute de oameni trăiesc mulţumiţi cu venituri mici.
N-au fost crescuţi în confortul cu care ai crescut tu.
Mă pot descurca şi fără confort.
Aşa spui, dar nu te-ai gândit...
Crede-mă, frate.
Am avut şi timpul şi răgazul să mă gândesc la tot ce am nevoie.
Ai un loc comod în care să trăieşti, protecţia mea, un adăpost pentru fiica ta.
- Ce-ţi mai trebuie? - O viaţă.
O viaţă cu gloata urmând tamburul?
Soldaţii noştri îşi riscă viaţa pentru noi.
Crezi că e drept să le spui gloată?
Vorbeşte cu ea, Louisa.
Pe tine te va asculta.
Era timpul pentru acceptare şi iertare în familie.
Sarah... de ce crezi că Napier vrea să se căsătorească cu tine?
Numai pentru caracterul meu,
care precis se potriveşte cu al lui.
Tu de ce vrei să te căsătoreşti cu el?
Viaţa pe care o trăieşte este grea.
Pentru unicul lucru de care sunt sigură.
Da?
Îl iubesc.
Un căpitan de armată! N-are niciun sens.
Îmi pare rău că nu sunt de acord.
Dar cred că are.
Poftim?
Îi găseşti vreo vină caracterului său?
Nu ştiu de niciuna.
Conştienţa unuia faţă de celălalt a durat. Şi a trecut prin greutăţi şi distanţă.
Sarah, dacă doreşti să te căsătoreşti cu el... eu nu pot obiecta.
Am contat pe tine, Louisa! Credeam că eşti mai înţeleaptă.
Poate mult prea înţeleaptă câteodată, frăţioare.
Sunt atât de bucuroasă că eşti de acord.
- Oricum te-ai fi măritat cu el. - Aşa e.
Sarah a fost în sfârşit binecuvântată cu liniştea şi satisfacţia meritate.
Soţul ei a fost un om bun.
În el a găsit tăria de caracter şi dragostea pentru a fi fericită în sfârşit
şi în anii care vor urma.
- Avem perdele noi. - Eşti de acord?
S-ar crede că te-ai născut să fii soţie de soldat.
Spune bucătarului că suntem gata pentru masă.
Charles!
George! Masa!
George Napier a fost cantonat în Irlanda,
unde el şi Sarah au întemeiat o familie.
Cu cât treceau anii,
fiii lor creşteau puternici şi sănătoşi.
Noi am devenit mult mai bătrâni.
Luaţi loc, vă rog.
Suntem invitaţi la Castledown, dragul meu.
Sunt invitaţi Emily şi domnul Ogilvie.
Se pare că Emily are o surpriză pentru noi.
M-am întors din Franţa
gândind rău despre marile schimbări care în curând ne vor devora.
Fiul meu favorit, Edward, se întorsese şi el din America.
- A trăit cu indienii. - Indienii?
- Pescuia cu ei, vâna cu ei. - Cu sălbatici?
Spune că ei n-au niciuna din nevoile noastre ridicole.
Perspectiva lui este că ei au toată fericirea vieţii.
Perspectivă cu care presupun că sunteţi de acord, dle Ogilvie.
Întotdeauna am spus că Edward ar fi mai fericit dacă ar fi şi el sălbatic.
Edward!
Mătuşă Sarah.
Căpitane Napier.
Lord Edward.
A părăsit armata, căpitane Napier.
- Adevărat? De ce? - Nu pentru vreun motiv laş, sunt sigur.
Aveţi dreptate, domnule Conolly. Conştiinţa m-a făcut să plec.
Inima lui... i-a dominat întotdeauna mintea.
Americanii au dreptul la independenţa lor.
Fiind conştient de asta, nu mai pot lupta împotriva lor.
- Dar ţi-a plăcut viaţa de soldat? - Mi-a plăcut.
Mama ta ne spune că ai trăit cu indienii.
Cu irochezii, da.
N-a fost periculos să trăieşti printre sălbatici, Edward?
Sunt cei mai delicaţi şi mai nobili oameni, mătuşă Louisa.
A fost mult mai periculos să fiu soldat.
Dar nu te-ai temut niciodată de pericol, Edward?
Dacă cauza este dreaptă, domnule tată, îi urez bunvenit.
Nimic valoros nu se câştigă fără un preţ.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
SFÂRŞITUL PĂRŢII A CINCEA