Mi-e teamă că te voi dezamăgi.
Nu mă vei dezamăgi.
Puteam s-o învăţ mai multe înainte de a pleca.
Era atât de inocentă.
- Lady Sarah, avem încredere că eşti bine. - Da, maiestatea voastră.
Ar trebui să ne căsătorim fără dragoste?
Cred că e mai bine să fii îndrăgostită.
Ne vedem atât de puţin.
- Este o plângere, doamna mea? - Sigur că nu.
Sunt foarte fericită şi extrem de norocoasă.
Îţi mulţumesc, Cecelia.
- Pe cine să luăm? - Monsieur Rousseau.
După ce a murit George, am decis că nu voi mai pierde niciun copil în Anglia.
Îl voi ruga pe monsieur Rousseau să predea copiilor.
Nu sunt convins că este o idee bună.
E prea târziu să schimbăm.
Scrisoarea e trimisă.
Pariezi ca o franţuzoaică.
Suntem în Franţa. Aşadar, astă seară, aleg să fiu ca ele.
Îmi vei permite să te vizitez
- ... când voi veni în Anglia? - Îl poţi vizita pe fratele meu.
Nu aştept de la el ceea ce sper de la dumneata.
ARISTOCRAŢI PARTEA A PATRA
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Cine sunteţi?
William Ogilvie.
Dar tu cine ai putea să fii?
Sunt Edward.
Vă mulţumesc pentru că aţi venit.
Făceam cunoştinţă cu lordul Edward, alteţă. Nu este aşa?
Cunoştinţa s-a dovedit profitabilă, până acum.
Trebuie să pleci acum, Edward.
- Ia loc, domnule Ogilvie. - Regret că nu sunt monsiuer Rousseau.
Eşti un bun cărturar clasic, domnule Ogilvie.
Matematician şi vorbitor de limba franceză.
Aşa este, alteţă.
Care din aceste subiecte este mai important în opinia dumitale?
Niciunul, alteţă.
Poate îmi vei explica.
În opinia mea, n-ar trebui să încurajăm tinerii să imite papagalul.
Subiectul poate fi absorbit şi repetat fără a fi înţeles.
De altfel, subiectele nu au importanÅ£Äƒ.
Copiii noÅŸtri trebuie sÄƒ Ã®nveÅ£e...
... dacă se vor integra într-o lume în care cunoştinţele sunt preţuite.
Cu siguranţă, alteţă.
Dumneata predai în Dublin. Elevii dumitale se descurcă bine?
Abilităţile lor sunt variate şi numeroase, dar sunt satisfăcut de progresul lor.
Părinţii lor sunt satisfăcuţi?
Vă pot aduce mărturii în acest sens.
Dacă subiectele nu sunt importante, domnule Ogilvie, atunci ce este?
Tânărul elev este important, alteţă.
Treaba cărţilor are locul ei, dar sunt alte lucruri demne de a fi luate în considerare.
Ca de exemplu?
O viaţă sănătoasă.
Exerciţiile fizice şi sportul şi o bună cunoaştere a pământului.
Iar dumneata consideri asta...
ca parte a şcolarizării?
Fiecare copil ar trebui să sape şi să planteze.
Este o mare plăcere să admiri fructele muncii tale, alteţă.
N-aş lăsa niciun copil să crească fără asta.
Înţeleg.
Îţi propun ca dumneata să preiei educaţia copiilor mei.
Vei locui în casa mea de la mare.
Câţi copii, alteţă?
Nouă.
William îşi termină educaţia în Franţa.
Iar George se va înrola în armată...
Fiul meu...
Fiul meu George...
... e mort.
Ştiu, alteţă.
Scuzaţi-mă.
Daţi-i voie să-şi aducă omagiul durerii dumneavoastră.
Dacă aveţi o casă la mare...
... poate îi învăţ pe copii să înoate.
Cum să-l tratez? Să-l consider servitor?
Nu e un tutore obişnuit.
Dar nu este gentilom.
Nu e nobil prin naştere, dar este... educat.
Ceea nu i se dă cuiva prin naştere, se poate realiza prin efort.
Chiar şi caracterul aristocratic.
Poate că e adevărat, Louisa, dar nu-mi spune ce trebuie să fac.
În legătură cu ce?
Cu lumânările.
Seu ori ceară?
Îţi faci griji pentru lumânări?
Vreau să fie totul pus la punct.
Trebuie să meargă bine.
Aveam răgazul să-mi fac de lucru cu amănunte domestice.
În Londra, Caroline ar fi salutat o viaţă de asemenea preocupări neînsemnate.
Cum putem opri oamenii să nu mai vorbească despre Sarah?
Parisul a fost o greşeală.
Trebuie să se întoarcă acasă.
Crezi că asta va opri oamenii din bârfit?
Louisa soseşte în curând din Irlanda, împreună cu domnul Conolly.
Sarah i-a dat mereu ascultare.
Trebuie să ne asigurăm că se întoarce.
Da, iubirea mea.
Caroline a ales să nu mă informeze deocamdată cu privire la sora noastră.
Cu speranţa că scandalul şi bârfa n-o vor urmări,
Sarah a fost încurajată să se întoarcă la Londra în compania
ducelui şi ducesei de Richmond.
- Aşadar sunteţi cinci? - Da.
Şi sunt toate ca dumneata?
Nu.
Caroline e deşteaptă.
Emily îmi e ca o mamă.
Louisa e un înger.
Iar Cecelia e o copilă.
Şi dumneata ce eşti, lady Sarah?
Cred că eu sunt o dezamăgire.
Vino să-ţi spun la ureche.
Cum face dragoste un francez?
Doar un sărut.
Nimeni nu obiectează la asta.
Te-a urmat din Franţa pentru sărutări?
Moda pentru flirturi.
Aud că nimeni nu ştie dacă e serioasă sau scandaloasă.
Dacă vrea un amant sau e mulţumită să fie soţie.
Nu există niciun amant, sunt sigură.
N-o condamn, indiferent ce a făcut.
Nu are nevoie de aprobarea ta, Selwyn. E tânără şi urmează moda.
Prin pariuri, de parcă s-ar fi născut pentru asta?
Nu-şi dă seama că greşeşte.
Femeile nu-şi dau niciodată seama. Ne aşteaptă pe noi să le corupem.
Sora noastră se legăna pe marginea prăpastiei.
Pe jumătate aruncându-se,
pe jumătate încercând să se tragă înapoi.
- Nu-mi dai nimic. - Nu înţelegi.
Promiţi una şi faci alta.
Am soţ.
Pe care îl iubeşti?
Suntem în Anglia.
Mi s-a dat voie să-mi aleg soţul,
prin urmare crima de a-l înşela nu-mi va fi iertată.
Îi spui că ne întâlnim?
Nu.
Nici nu credeam.
Iei asupra ta vina... şi refuzi plăcerea.
Haide.
Louisa, draga mea, mă bucur atât de mult că ai venit.
- Bună, Thomas. - Sarah!
Trebuie să vorbesc cu tine.
Ce este?
Ai făcut vreodată ceva...
... pentru care îţi pare rău cu adevărat?
De ce trebuie să faci ceva dacă ştii că îţi va părea rău?
Pur şi simplu se întâmplă. N-ai ce face.
N-ai ce face?
Sigur că ai.
Când am fost la Paris...
... uitam foarte des că sunt căsătorită. Uitam zile în şir.
Dar domnul Bunbury era cu tine.
Nu e şi mai rău?
Erai atât de ocupată să te distrezi.
Nu m-am comportat cum ar fi trebuit.
Ai prea multe aşteptări de la tine.
Ai dreptul la o mică distracţie.
O mică distracţie?
- Dacă asta ar fi tot... - Destul. Eşti avertizată.
Îţi imaginezi că faci numai lucruri rele.
Familia te cunoaşte mai bine.
Te rog.
Trebuie să-ţi spun. Eu...
- ... sunt atât de nefericită. - Nu, nu, nu.
Asta n-o voi permite. Ai tot ce-ţi poţi dori.
Îţi datorezi ţie însăţi să fii fericită.
Vei fi nemulţumită când noi toţi te iubim?
Nu ştiu de ce o faceţi.
Deoarece...
Pentru că ai cea mai bună inimă din toată lumea.
Dacă tu eşti tristă, ne afectează pe toţi.
Trebuie să fie confortabil să fii bun tot timpul.
Ai o clipă liberă?
- Pot să-ţi vorbesc? - Dacă doreşti.
- Ce faci? - Contabilitatea.
Pot să te ajut?
Poţi, cheltuind mai puţin.
Am fost extravagantă, ştiu. Dar...
... n-am nevoie de un venit mare pentru a fi fericită.
M-aş descurca şi cu puţin, dacă...
aş trăi un alt fel de viaţă.
Într-adevăr.
Ţi-aş rămâne îndatorată dacă...
mi-ai spune...
... eşti mulţumit de viaţa noastră?
Este ceea ce aşteptai?
Ce vrei să spui, doamna mea?
Ai vrea să schimbi ceva?
Te plângi de mine familiei tale?
Nu.
Sigur că nu.
N-aş vrea ca fratele tău să creadă că nu sunt bun cu tine.
Când ne-am căsătorit...
... te-ai considerat a fi...
Erai îndrăgostit?
La fel ca dumneata, presupun.
Noutăţile despre binecunoscutele activităţi ale sorei mele au ajuns până în Irlanda.
I-am scris sfătuind-o să fie precaută.
Aude bârfe din Londra.
Îmi cere să am grijă.
Lord William! Sarah, trebuie să te prezint.
Lord William moare să te cunoască.
Alteţă.
Lord William Gordon, lady Sarah Bunbury.
Am auzit atât de multe despre dumneata, lady Sarah.
Să nu crezi tot ce spun oamenii.
Ba cred fiecare cuvânt.
De aceea îmi doream să te cunosc.
- Lasă-mă să-ţi văd ochii. - Prefer să-i ascund.
Dar eu... prefer să-i văd.
- Nu merită să te deranjezi. - Eu voi judeca acest lucru.
- Ştii ce vrei? - Mult prea bine.
- Te vreau pe tine. - Eşti nebun.
- Nu încă, dar probabil voi fi. - Prostii.
N-ai auzit? Câteva rude de ale mele sunt închise.
Serios?
Foarte.
Un unchi la casa de nebuni, un frate acasă.
Trebuie să mă accepţi acum, cât sunt întreg la minte.
- Crezi că mi-am pierdut minţile? - Nu încă, dar le vei pierde.
Cui scrii?
Emily. A auzit bârfe despre Sarah.
- Îi spun să nu dea nicio atenţie. - Aş!
Charles James!
De ce porţi haina pe dos?
E cea mai nouă modă.
Moda pentru cartofori.
- Întorci haina sa se întoarcă norocul. - Un pariu sau două, asta-i tot.
Unul sau două?! Tu nu accepţi limite niciodată.
Nu înţelegi. Un domn nu dă niciodată înapoi.
Şi am o reputaţie de apărat.
Ai promis că te opreşti, totuşi, continui.
Doar nu m-ai adus pe lume să mă ascund în casă ca un şoarece.
Se pare că te-am adus pe lume să-mi frângi inima.
- Bună seara, tată. - Charles James.
Acum ce facem?
Ne pregătim să plătim.
Lumea bună n-avea nicio obiecţie contra aventurilor dacă erau discrete.
Dar Sarah părea să fi fost dincolo de discreţie.
- Mă puteţi conduce către pierzanie? - Drept înainte, domnul meu. Acolo mergi.
Te avertizez, te voi lua cu mine.
E al soţului meu.
Unde-i sunt pantofii?
- Poftim? - Îmi vine halatul lui.
Îi voi încălţa pantofii.
- Îi voi avea soţia. - Eşti rău.
Desigur.
Voi avea un sfârşit nefericit.
Cât poţi sta de data asta?
Cât e el plecat.
Nu va fi destul de mult.
Niciodată nu este.
Ne-am putea întâlni din nou, în secret.
Furişându-ne ca nişte viezuri în noapte.
Asta sau nimic.
Ce putem face?
L-aş putea împuşca pe soţul tău.
Sau m-aş putea împuşca eu.
Nu o face.
Sau poate... ne împuşc pe amândoi.
Atunci ai fi liberă.
Nu vreau să fiu liberă.
Vom găsi o cale.
Trebuie să gândeşti.
Sarah!
Draga mea, ce veste minunată!
La început am fost încântată la gândul unui copil.
Desigur că erai.
Suntem atât de fericiţi pentru tine.
Am ceva să-ţi spun.
Trebuia să fi vorbit mai demult.
Ei bine...
... vino şi aşează-te.
Mă nelinişteşti.
Care este problema?
Nu mă pot vedea cu tine,
vorbi cu tine...
... fără să-ţi spun adevărul.
E vorba de sănătate?
Sunt sănătoasă ca un porc.
Atunci, îţi faci prea multe griji.
- Ai făcut mult efort de curând... - William Gordon...
... este tatăl copilului meu.
Lordul William Gordon?
V-aţi... întâlnit în secret?
- Singuri? - Am vrut de multe ori să-ţi spun.
Nu pot suporta! Cum ai putut?
- Contrazice tot ce ai fost învăţată! - Ştiu!
Nu trebuia s-o fac.
- Nu trebuie să-mi spui. - Mă gândesc că te-am apărat,
când în tot acest timp, tu...
Nu ştii cât rău faci?
Ştiu.
Îmi pare rău.
Soţul tău ştie?
Cred că trebuie să ştie.
Nu spune nimic, dar niciodată nu spune.
Sarah, ascultă.
Nu trebuie să-i spui.
Nu trebuie să spui nimănui.
Nici lui, nici familiei. Rămâne între noi două.
- Crezi că ar trebui să rămân cu el? - Da, bineînţeles!
- Şi lord William? - Trebuie să-l uiţi!
Merit să fiu nefericită.
Ştiu.
Îţi vei reveni din nebunia asta.
Vreau să fac ceea ce e corect, dar nu pot!
Sarah, trebuie să mergi acasă...
... şi să fii fericită cu soţul şi copilul tău.
Asta nu s-a întâmplat.
Nu vom mai vorbi despre acest lucru.
Îmi pare atât de rău.
Nu pot suporta.
Nu văd decât dezastru în viitor.
Vei fi cerşetoare.
Şi noi vom fi dizgraţiaţi.
Nu plânge.
Te rog, nu plânge.
Şi copilul?
Te gândeşti la copilul tău?
Am fost încântată să aud că Sarah este însărcinată.
Caroline a decis să nu divulge identitatea adevăratului tată.
Minunat! Cum se simte?
Este sănătoasă şi mulţumită
şi... speră să fie fetiţă.
Pot să merg s-o ajut?
Ar încânta-o peste măsură.
Dar eşti destul de întremată?
Nu trebuie să te nelinişteşti.
Sănătatea mea este bună.
Îmi fac prea multe griji.
Mă pricep bine la copii.
Fiind de acord ca Cecelia să meargă în Anglia s-o ajute pe Sarah cu copilul,
am permis mezinei noastre să fie implicată în nefericirea
pe care Sarah o aducea cu ea oriunde mergea.
Cecelia a fost prinsă în circumstanţe
pe care nu le înţelegea şi nu le putea controla.
Ştii că nu este a ta?
Desigur că ştiu.
Trăind aşa cum trăim, evident că nu este a mea.
Ai ştiut că eram îndrăgostită?
Lordul William era nelipsit din casa noastră.
La el te referi când spui dragoste?
- Nu înţeleg de ce mă vrei încă. - M-am căsătorit cu tine.
Acesta este un fapt.
- Când mă gândesc că lord William... - Te rog, nu.
Ţi-am refuzat vreo plăcere?
Te-am trădat eu în vreun fel?
Nu-mi poţi reproşa mai mult decât îmi reproşez eu însămi.
N-am venit aici pentru reproşuri.
M-am gândit foarte mult.
- Eşti suficient de calm să gândeşti? - Am avut destul timp.
E un noroc că e fată.
Cum nu poate moşteni averea, familia mea nu va fi nedreptăţită.
O vei recunoaşte ca fiind a ta?
S-au mai întâmplat asemenea lucruri.
Putem lăsa aventura aceasta în trecut.
Încă ceva.
- Anume? - Vei renunţa la lordul William.
Chiar şi îngăduinţa mea are limite.
Ce este?
Nu mi-e foame.
- Unde pleci? - Cred că am auzit copilul plângând.
Sarah părea hotărâtă să se distrugă singură.
Era nepăsătoare faţă de efectul pe care comportamentul ei îl avea asupra altcuiva.
Nici măcar asupra Ceceliei,
a cărei reputaţie ar fi pătată prin asocierea cu sora ei adulterină.
Scandalul a ieşit la suprafaţă şi bârfele se bazau în mare parte pe adevăr.
Alteţa voastră.
Trebuie să-mi împachetezi mantia groasă, rochia albastră şi halatul verde.
Imediat.
Nu, stai! Alteţă, trebuie să mergem la Londra.
Cizmele maro şi paltonul înălţimii sale.
- Pentru ce motiv, draga mea? - Sarah este ruinată.
E îndrăgostită de un dement!
Suntem o poveste pentru scandalizat băcani.
Nu numai băcani.
Scandalizăm nobili.
Îi umplem de invidie.
Se spune că tu eşti Antoniu şi eu sunt Cleopatra.
O mare epopee de dragoste.
O mare epopee de dragoste...
Cecelia trebuie să se întoarcă în Irlanda. Trebuia s-o fi trimis demult.
Nicio învinuire nu este ataşată de numele ei.
Nicio învinuire? Era în casa din care a fugit Sarah!
- Ea n-a ştiut. - Eu ştiu că ea n-a ştiut.
Va mai crede şi altcineva în afară de noi?
- Am făcut totul s-o protejez! - Ştim.
- Nu ne îndoim de asta... - I-am îngrijit sănătatea.
Am avut grijă de numele ei. Sugerezi că n-am făcut-o?
- Acum n-o poţi proteja. - Nu şi dacă rămâne aici.
Trebuie să vină cu noi.
Nu e suficient de puternică să călătorească.
Mă simt foarte bine, pe cuvânt.
Rămâne aici cu mine. Am acest drept!
Nu este înţelept s-o luaţi în Irlanda.
Înţelept?
S-o trimiţi acasă? Acolo unde ne-a încredinţat-o tatăl ei de copilă?
A făcut o alegere înţeleaptă când a trimis-o pe sora voastră la noi.
Ce vrei să spui prin asta?
N-am fost niciodată neglijenţi cu încrederea lui în afecţiunea noastră.
Domnul meu, i-a seama la ce spui.
Afecţiunea voastră?
Rezultatele se pot vedea în căsătoria Louisei.
Cum îndrăzneşti să menţionezi dorinţa tatălui meu?! A fost greşit şi nedrept.
N-a vrut să...
Am făcut totul pentru Sarah!
Am implorat-o să-l părăsească pe lord Gordon şi să se întoarcă la soţul ei!
Am stăruit!
Nimeni nu putea face mai multe decât mine.
Ai ştiut că are amant?
De ce nu mi-ai spus?
Nu erai aici.
Dacă ni se spunea, am fi venit. Trebuia să ne fi spus!
Doamne, n-am dormit de zile întregi din cauza asta! Nu-mi judeca decizia!
Spun ceea ce văd.
Nu deţii monopol pe îngrijorare.
Vom vedea ce are de spus fratele meu.
- Caroline, nu! - Nu voi fi judecată.
Te implor.
Alteţă, vezi cum sunt insultată?
Ducele de Leinster crede că nu-mi iubesc surorile.
Cred că nimic nu poate fi mai departe de adevăr.
N-am avut nicio intenţie să aduc vreo ofensă.
Mare păcat că ai vorbit când nu trebuia.
Nu eşti în măsură să judeci.
De vreme ce motivele mele sunt puse la îndoială, voi pleca.
Emily, adu-l înapoi.
De ce ai vorbit cu alteţa sa?
Am dreptul s-o fac.
L-ai forţat să aleagă între noi.
Este clar în ce lumină mă vede soţul tău.
L-ai forţat pe fratele nostru să ia atitudine.
Tu iei atitudine împotriva mea.
Nu mă iubeşti!
Te iubesc.
Sunt şocată de lipsa ta de afecţiune.
Ceri prea mult.
Trebuie să alegi:
ducele de Leinster sau eu.
Nu există nicio alegere.
Jemmy?
Urâtă afacere.
Nu mi-a venit să cred.
Erau atât de apropiate.
Întreaga familie este împărţită.
O ceaşcă cu ceai? Te pune pe picioare.
- Ce se poate face? - Să fiu al naibii dacă ştiu.
Poate că timpul va aduce vindecare.
Sunt sigur că aşa va fi.
Sora ta n-a scris.
Nu-mi va scrie... nici nu va mai vorbi cu mine.
Caroline s-a dezlănţuit împotriva noastră după fuga Sarei.
Vechea rană se redeschisese, iar eu, încă o dată, luasem partea soţului meu.
Tăcerea dintre noi se simţea la fel de durabilă ca moartea.
Cum doreşti să-ţi petreci seara?
Cred că mă voi retrage în pat.
- Henry, eşti bolnav? - Îmbătrânesc, iubirea mea.
Îmi cer iertare.
Afară! Afară! Am spus să ieşiţi!
Cu o infinită surpriză am întâlnit-o pe fermecătoarea lady S.
Ne-am bucurat de... simpla ei ospitalitate.
Am studiat cu plăcere pasiunea dintre ea şi lordul William,
încă... încă... încă...
- Strălucind încă în primitiva ei ardoare. - Primitiva.
Bun!
Bun.
Să-i scriu Louisei?
Ce să-i spui?
Despre marea ta fericire?
Sunt fericită.
Într-adevăr?
Nu ştiu de ce nu mă crezi.
Dacă te declari fericită, atunci aşa trebuie să fie.
În acest caz, eu sunt fericită...
... pentru că te iubesc nespus.
Aş vrea să n-o repeţi.
Că te iubesc?
De câte ori o aud, o cred şi mai puţin.
Cum altfel te pot convinge?
Ai putea înceta să te plângi surorilor tale.
- Abia dacă le amintesc. - În fiece oră a zilei.
Dacă doreşti, nu voi mai vorbi despre ele.
Caroline este încă furioasă. Mie îmi scrie, dar nu Emilyei.
Este în dezacord chiar şi cu fratele nostru.
- Nu suport această ceartă! - Mă rog în fiecare zi pentru asta.
Dacă aş putea s-o fac pe Sarah să vadă ce greşeală face...
Nu te poţi bizui pe Sarah.
Se răzgândeşte într-o clipită.
- Crezi că e dincolo de salvare? - N-am spus aşa.
Îmi pare rău, Tom.
Mă face să mă simt atât de nefericită.
Cel mai rău lucru din toate: nu suport să te văd nefericită.
M-am consultat cu dl. Conolly, care e convins că e bine să vorbesc cu voi.
- Mereu îndatoritor. - Este o calitate care dă bine.
Domnul Conolly este un om norocos.
S-ar întoarce la noi dacă ar putea. Sunt sigură...
- Şi-a ales drumul, trebuie să stea acolo. - A scris.
Ţi-a scris?
De multe ori. E foarte nefericită.
Presupun că nu-i putem dori altceva.
- A părăsit-o lord William? - Nu e vorba despre asta.
O chinuie conştiinţa.
Înţeleg. Plăcerea dispare.
- Caută sprijinul şi iertarea noastră. - Nimeni n-o va mai recunoaşte.
Frate, trebuie să existe o cale.
Dacă îţi dau asigurări pentru remuşcările şi sincera ei pocăinţă...
- Remuşcări? Sarah?! - Alteţă, dă-i voie sorei mele să vorbească!
Nu voi renunţa la Sarah. Nu pot.
Dar cum îl poate părăsi dacă nu are unde să meargă?
Fiecare familie în criză are îngerul ei salvator,
iar Louisa era al nostru,
păstrând încrederea noastră a tuturor.
- Cum se simte Emily? - E bine.
- Spune-i că mi-e dor de ea. - Aşa voi face.
- Lordul William nu este aici? - Îi place să se plimbe.
Câteodată ore întregi.
Am vorbit cu fratele nostru.
Este preocupat să facă ce este bine.
Dacă nu ar vrea să mă mai vadă vreodată, n-aş fi surprinsă.
Are anumite condiţii.
Ce spune?
Te poţi întoarce sub protecţia lui.
Va avea grijă de tine şi Louisa.
Vei trăi în linişte, fără să te afişezi în societate.
Nu te întâlneşti cu nimeni, mai puţin familia şi servitorii.
Nu simt dorinţa să mă afişez în societate. Aş urî mai mult decât orice.
Poţi lua masa cu familia când nu sunt musafiri.
Da.
Trebuie să-l părăseşti pe lord William şi să renunţi la orice contact.
- Este tatăl copilului meu! - Fratele nostru nu doreşte să-l revezi.
Niciodată?
Mi-a cerut să-ţi clarific dorinţele lui.
Nu mă iartă.
O va face, odată ce va şti că te-ai schimbat.
M-am schimbat.
Odată credeam în fericire.
Acum ştiu că nu voi fi niciodată fericită.
Poate că nu eşti fericită, dar cu timpul, vei fi mulţumită.
Voi fi?
- Ce convenabil! - Măcar nu ne vei mai îndurera pe toţi.
Întotdeauna aţi ştiut ce-ar trebui să fac!
Toată lumea credea că trebuie să mă mărit cu regele.
Când n-a ieşit, m-aţi vrut măritată.
- Eu nu. - N-aş putea să fiu perfectă, aşa ca tine.
Nimeni nu este bun din naştere.
- Trebuie să ne străduim. - Crezi că nu m-am străduit?!
Crezi că pentru mine e uşor?
Am încercat să-ţi spun.
Ţi-am cerut ajutorul!
Nici tu şi nici Caroline n-aţi vrut să auziţi.
N-am avut intenţia să te rănesc.
Nimeni din familie n-a vrut să te rănească.
Întoarce-te la noi, Sarah.
Întoarce-te la familie.
Îmi pare rău.
Îţi provoc atâta necaz.
Nu.
Îţi provoc durere.
- Trebuia s-o fi oprit pe Sarah. - Nu puteai.
Îţi doreşti ceva?
Vrei să-ţi aduc ceva?
Pot să...
Pot s-o văd... pe Emily?
Cecelia?
Nu!
Chinuită de remuşcări, dar cu totul nevinovată, Cecelia a murit.
Moartea ei trebuia să ne fi adus împreună din nou, dar n-a fost aşa.
Timp de ani de zile.
Încă te poţi răzgândi.
Nu-ţi doreşti cu adevărat.
Este alegerea ta.
Îmi va fi dor de ea.
- Îmi pare rău. - Rău?
Îţi pare rău că m-ai cunoscut? La revedere, Sarah.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
SFÂRŞITUL PĂRŢII A PATRA