Da, el e. E Harvey Wratten. Harvey e mort!
- Harvey era unchiul meu. - Nu înseamnă că eşti şeful meu.
Să ai grijă
pentru că asta facem când ne apropiem de un cuib de şerpi.
E treaba noastră, nu?
Ne-a spus despre Harvey.
- Ne-a făcut un serviciu. - Serviciu? Rahatul ăsta?
Cum de Harvey conducea maşina?
- Ba nu. A fost luat de cineva. - De cine?
N-am aflat.
Dacă Andy te va suna, zi-i să ia legătura cu Joseph Bede.
Am lucrat cu Harvey şi cu mine trebuie să vorbească.
- Unde te duci? - O programare la spital.
- Da? Deja clachezi? - E pentru soţia mea!
Julie, ştii că mama ta avea Alzheimer. Alte tratamente nu o pot ajuta?
Am făcut tot ce e posibil. Şi am ajuns aici.
Să nu-ţi mai ceri scuze faţă de mine. Eşti soţia mea.
- Ce dracu vreţi? - Ne vrem banii.
- Unde te duci? - La familia lui Delaney.
Glonţul care l-a ucis e în capul tău.
Aşa zisa amnezie...
- Credeţi că mă prefac? - Păi te prefaci?
Pistol automat?
- Semiautomat. - Eşti sigură?
S-a tras din două poziţii. Mai întâi, de aici.
Două seturi de gloanţe, aproape instantaneu.
Amândouă în cap. Al doilea rând din faţă. Cinci în trunchi.
Un profesionist?
A tras cu dibăcie din fiecare punct de tragere. Precis.
Dacă nu-i un profesionist,
ar fi câştigat multe premii la târgul de distracţii.
A tras multe gloanţe pentru un profesionist, cu pistol automat.
A vrut să fie sigur că duce treaba până la capăt.
Care l-a omorât?
Primul. Fără îndoială.
A intrat în ochiul stâng şi a ieşit prin dreapta osului occipital.
Partea creierului responsabilă de respiraţie...
e împrăştiată pe locul din dreapta.
Deci s-a...
- S-a întors cu faţa spre ucigaş? - Da.
Aşa spun traiectoriile gloanţelor.
- Ca să poţi vedea trupul. - Eşti sigură?
Uită-te la al doilea punct de tragere.
Are un unghi ascuţit. De aceea ucigaşul a înaintat...
- ca să evite uşa. - Şi unde sunt cioburile?
Care cioburi? Dacă l-a împuşcat prin geam...
- Unde sunt cioburile? - Nu erau.
Avea geamul coborât.
Vorbiseră.
- Maurice. - Julie.
În regulă?
Probleme?
- Bulkat Babur îşi vrea banii. - Ce bani?
Transportul lor a fost prins în flagrant, când Harvey a fost prins.
- Cât? - Un milion, plata la sosire.
Spune-i lui Jay să-i plătească. El a băgat
- poliţia în asta. - Să dea un milion de lire?
Joseph, fără Glickman sau Harvey, nu-i avem nici noi.
Cum a fost?
- Glickman a întins-o, nu-i aşa? - Da.
- Şi nu se mai întoarce? - Nu, nu la timp.
Aranjează o întâlnire cu Babur. Cine să mai vină? Doar eu.
- Dar Jay? - Nu. Doar eu.
- Nu cred că a fost ucis cu sânge rece. - Şi asta pentru că?
Primul glonţ l-a ucis, al doilea a fost o siguranţă.
Bang, bang, de aproape, l-a terminat şi s-a cărat. Doar că nu e aşa.
Tipul a aşteptat, îndeajuns de mult până Wratten a căzut în spaţiul pentru picioare.
- Cât ar dura? - Câteva secunde.
- Şi ce? Câteva secunde. - Secundele fac diferenţa, nu?
Pentru profesionişti. Mai ales pentru ei.
Dar ăsta, aşteaptă, ca să mai tragă cinci focuri, cinci,
independente, într-un trup care sigur ştia că era de mult mort.
A riscat foarte mult. De ce să fi făcut asta?
- Poate că nu-l agrea. - Atunci îl cunoştea.
Ai aflat cine te-a împuşcat pe tine?
- Dle? - Zi, ai aflat?
După cum ştiţi, nu-mi amintesc.
Te întreb pentru că atunci când te-au găsit cu glonţul în cap...
şi tu îţi coborâseşi geamul.
- Eşti bine? - Da.
- Trebuie să ştiu ceva? - Da.
Găseşte şoferul.
Ţi-am spus tot ce ştiu. Şi celuilalt individ i-am spus tot ce ştiu.
Te referi la Joseph Bede?
Da. Ce mai vrei de la mine?
A fost politicos?
Pun pariu că a fost. Aşa e întotdeauna.
Doar e florar. Nu are boaşe.
Dar cine ştie, nu?
Dar nu e vorba despre mine, nu-i aşa pisicuţo?
Dacă crezi că suferă, să ştii că şi eu regret că trebuie să fac asta.
Nu-i mâţa mea.
Bine. Însă data viitoare fiul tău va păţi asta.
Dacă lui Andy Dixon îi trece prin cap să te contacteze
şi dacă nu-mi vei spune asta...
Ai băgat la tărtăcuţă?
Mai întâi Glickman mi-a spus să-l aştept pe Harvey,
apoi Harvey îmi spune să aştept până se dă la fund.
Acum Harvey e mort, Glickman a dispărut
şi tu îmi spui să mai aştept.
Cine te crezi de-mi spui asta? Cel care are cel mai mult de pierdut.
I-am dat lui Jay Wratten 200 de kg de droguri şi le-a pierdut.
Era urmărit, nu a fost vina lui.
Nu era unul de-al nostru.
Ne datorezi plata livrării. Un milion.
Şi m-am săturat să tot aştept.
N-am un milion de lire sterline.
Atunci poate că eu...
trebuie să găsesc o cale...
- să ţi-o plătesc. - Atunci nu vei primi niciun sfanţ.
Şi nici eu.
Harvey Wratten mă pusese să fac totul într-o nouă direcţie.
Nedetectabil.
M-a pus să investesc tot ce am în asta pentru a părea legal.
Totul. Dar acum Harvey e mort.
Şi îţi poţi recupera banii doar dacă mă laşi să mi-i recuperez pe ai mei.
Şi putem face asta dacă lucrăm împreună.
Dacă vrei să-mi faci felul, nu primeşti nimic.
Lucrează alături de mine şi vei face mult mai mult decât un milion.
Amândoi chiar. Promit.
O să afli decizia mea.
- Dar nu ţi-am spus cum. - M-ai făcut
să aştept doi ani. Acum e rândul tău.
Bingo. Cu cinci ore înainte ca Wratten să fie luat de şofer.
- Trimit agenţii? - Nu. Mă duc eu.
- Bună, frumoaso. - Şeful tău e înăuntru?
Nu-mi spune nimic.
Mă laşi să mă uit peste lista angajaţilor, nu-i aşa?
Nu fără mandat.
Trei nume. Jason Ayolo, Andy Dixon şi Daniel Cordel.
E înţelept ca frumuşica de tine să facă asta de una singură?
Cred că pot face faţă unei matahale cum eşti tu.
Te-am prins. Îl cheamă Andy Dixon.
A fost fost reţinut pentru trafic de droguri anul trecut.
- Asta e adresa lui. - Bine.
Sussex Gardens, E1.
Alo? Poliţia e în drum spre tine. Să nu le zici nimic.
- Nimic, ai înţeles? - Da.
- Îl caut pe Andy Dixon. - Nu-i aici.
Ştii unde e?
- Ultima oară l-am văzut ieri dimineaţă. - Te-a sunat?
- Eşti de la poliţie? - De ce întrebi?
Îi aşteptai?
Chiar îi aştepţi.
Dacă Andy te contactează, spune-i să sune
aici. Imediat. Spune-i că Gatehouse îl caută.
Altcineva ţi-a impus la fel.
Cine?
Jay Wratten?
Altcineva?
Curios.
După ce vine poliţia,
trebuie să alegi din trei numere.
Grea decizie.
E al lui?
- Da. - Îl iubeşti?
Da.
Atunci îţi voi spune
ceva extrem de important.
Extrem de important.
Dacă Andy va contacta pe altcineva,
va fi un om mort.
Dacă tu vei contacta pe altcineva,
va fi un om mort.
Poliţai, hoţi, nu contează,
nu poţi avea încredere în ei.
E chiar simplu.
Gatehouse.
Am ales o noapte frumoasă.
Aşa e în fiecare noapte.
Primirea e îngrozitoare.
- Se transmite din Turcia? - Ce n-aş da să fie aşa de simplu.
Dacă totul ar fi aşa de simplu.
Ştiu un puşti din Croydon care ştie să mărească
semnalul mobilelor. Nu ştiu cum le face.
Ştiu doar că în general trebuie să parchez spre sud.
Familia mea urmăreşte emisiunea asta în momentul ăsta, de acasă din Turcia
şi e plăcut fiindcă simt că o urmărim împreună.
- Îţi spune ceva asta, Dle Bede? - Desigur.
Ai familie? Pe soţia mea. Şi copii?
Nu. Doar pe soţia mea.
- Şi aveţi o căsnicie fericită? - Dacă o iubesc? Eu...
Suntem căsătoriţi de peste 30 de ani.
Mi-aş dori ca fiecare zi să fi fost ca în prima zi.
Sunt mulţi care vor să facă afaceri cu mine.
Cei care reuşesc să lucreze cu mine spun mereu acelaşi lucru.
Că e ca în filme. Întotdeauna zic:" Sunt doar afaceri."
Vor să creadă că sunt profesionişti, cu sânge rece.
Pentru mine astea nu sunt doar afaceri...
pentru că tot ce fac e pentru familia mea,
şi cei care mă ameninţă înseamnă că îmi ameninţă familia. Ai priceput?
Ai priceput?
Aşadar...
Care-i planul tău?
Să transform acel milion de lire pe care ţi-l datorez în zece milioane în trei luni.
Cum crezi că poţi face asta?
Pentru început, am nevoie de un transport
de la tine cu 200 kg de droguri, pe datorie.
- Ştii cât o să te coste? - Trei milioane la 15.000 de lire kg.
Dar ţi-i voi da înapoi la 20.000 de lire kg,
însemnând un milion de lire la acel transport.
- Ţi-ar mări datoria de patru ori. - Corect.
Patru milioane.
E vorba de o datorie de un milion. Dacă ar fi
să pierd patru milioane, nici n-am purta discuţia asta. Nu-i vei pierde.
Mi-a luat cinci ani să fac afacerea asta. E complet legal.
Am taxele plătite, e legal şi verificat la sânge.
Dacă păstrez ritmul ăsta,
nimeni nu va observa câteva mii de lire în plus.
- 200 de kg. - 600 în total.
Şi cum vei face asta?
Ca şi în cazul primului transport, trebuie să-mi garantezi
două transporturi de 200 de kg fiecare, o dată pe lună.
Ţi le cumpăr la 15000 de lire kg.
Trebuie să aibă o puritate de cel puţin 70% pentru că le voi dilua
ca să ajungă la 250 kg, apoi le voi împărţi la 1.000 de pachete
şi le voi da la 5.000 de lire plicul.
Când vom termina cu cele trei transporturi, vom obţine peste 15 milioane.
Zece ţie, cinci mie.
- În trei luni? - Exact.
- Cui le vei da? - Lui Bob Harris.
- Are încredere în tine? - Tu ai?
Afacerea asta apoi mă retrag.
Dacă o să avem succes...
Atunci voi fi demonstrat că funcţionează şi că poate să-mi preia afacerea.
Sau tu.
Cât? 1.5 milioane. Oricum, după aceea mă retrag.
Cu 6.5 milioane.
- Nu-i prea mult. - Îmi ajunge.
Pentru ce-ţi trebuie banii?
Cum spuneai şi tu, nu sunt doar simple afaceri, nu?
Mă duc să-i dau asta dlui Babur.
Cală. Tocmai a sosit din Olanda. Ăsta e planul?
În tulpină.
Pentru acoperirea mirosului porcăriilor din viaţă.
Doar ăsta e scopul florilor, nu?
Mai e şi frumuseţea.
Cred că vezi frumuseţea planului tău, Dle Bede.
Lucram în asigurări.
Cifrele sunt nişte lucruri minunate. Întotdeauna le dai de cap.
Implică-i pe oameni şi planul tău nu mai are acea siguranţă.
Întotdeauna va fi o marjă de eroare dacă sunt oameni.
- Nu şi acesta. - Întotdeauna.
Poate va merge, dar există o marjă de eroare.
Vrei cumva să fugi?
- Mă doare! - Chiar aşa e.
E poliţia afară. Supraveghează casa.
Atunci să ne grăbim.
- Ce le-ai spus? - Nimic.
Nu le-am spus nimic. Nu ştiu unde-i Andy.
Uite!
Mâinile sus.
- Ce? - Ridică-ţi mâinile.
Sus. Ridică mâinile.
Ridică mâinile.
Sus.
E al lui, nu-i aşa?
Un mic Andy Dixon înăuntru.
Interesant.
Nu face asta!
Mă întreb dacă evenimentele o să se repete.
Mă întreb dacă în viitor, plodul tău de acolo
poate el va fi cel care o să-mi vadă creierii împrăştiaţi pe bancheta din spate
pentru ca după aceea să o întindă, familia mea neputând să afle ce s-a întâmplat.
Aşa cum taică-su i-a făcut felul unchiului meu.
Şi voi fi acolo jos, dându-mi suflarea
gândindu-mă, "Fir-ar.
" Şi am avut şansa să-l omor pe micul derbedeu înainte să se nască."
Nu! Încetează!
Nu boci.
Pentru că povestea are un final fericit.
Pentru că, din fericire,
mama lui era o femeie isteaţă
şi a hotărât să-mi spună tot ce ştia.
Pa.
- Sub acoperire... - Da, ştiu. A ciripit.
Da.
Nu ştie nimic.
Dar când va şti, mă va suna pe mine prima dată.
Să o scoatem în oraş la un ceai?
Dnă Dixon, privirea spre mine.
Nu...
Privirea spre mine.
Dnă Dixon...
... o să vă spun adevărul.
Viaţa fiului dvs. depinde de încrederea dvs. în ce am să vă spun.
- Înţelegeţi? - Da.
Poliţia va spune că fiul dvs. l-a împuşcat pe Harvey Wratten.
Nu-i aşa.
Îndată ce se va preda sau după ce îl vor prinde,
- îl vor acuza de uciderea lui Wratten. - Conducea maşina, atât.
- Aşa e. - Nu a omorât pe nimeni.
Spuneţi asta pentru că sunteţi mama lui. Zic asta că este adevărat.
Iar eu ştiu,
deoarece mi-am petrecut întrega viaţă, lucrând cu oameni ca fiul tău.
Cu asta mă ocup.
Îi prind din faşă.
Ajungi să recunoşti cine e ucigaş, dnă Dixon.
Şi aveţi dreptate, fiul dvs. nu este un ucigaş.
Atunci de ce ei ar spune că e?
Deoarece trebuie să dea vina pe cineva
iar fiul dvs este cel mai potrivit.
Şi cum rămâne cu adevăratul ucigaş?
Harvey Wratten a condus o reţea criminală atât de bine organizată
încât poliţia nici nu-i poate vedea capătul.
Aşa că o să-l folosească pe fiul dvs...
... să-i dea drumul în ea.
Repede şi simplu.
Aveţi dreptate.
Vi s-a mai întâmplat asta înainte,
nu-i aşa, dnă Dixon?
Fiului dvs mai mare.
Lui Tracey.
Este în închisoare, nu?
Şi lui i s-a întâmplat acelaşi lucru, nu-i aşa?
L-au transformat şi pe el în ţapul ispăşitor.
Ambele tabere
s-au asigurat că a luat vina pentru ceva ce n-a făcut.
Au spus minciuni la procesul lui.
Toţi.
Doar că în cazul lui Andy, dnă Dixon, nu va fi judecat.
Pentru că nu va fi un proces.
- Trebuie să fie unul. - Nu, n-o să fie.
Aşa vor decurge lucrurile.
Fiul dvs. va fi cercetat în stare de arest, aşteptând procesul.
Apoi, într-o dimineaţă, un gardian o să intre în celula lui
şi-o să-l găsească spânzurat cu cearşaful, legat de gratiile ferestrei.
Iar poliţia va veni să vă viziteze
şi o să vă spună cât de rău le pare, dar că,
din păcate, nu este ceva neobişnuit.
Şi că ei nu pot fi de vină, deoarece până atunci
fiul dvs. nu a avut impulsuri sinucigaşe.
Şi apoi vor pleca.
Şi acesta va fi sfârşitul.
Pentru că nu veţi descoperi niciodată singura greşeală pe care au făcut-o,
cea pe care gardianul n-a observat-o.
Aceea că scaunul pe care fiul dvs. l-a folosit pentru a ajunge la gratii,
fusese deja aşezat lângă peretele opus,
cu mult timp înainte ca gardianul să intre în celulă.
Aşa o să fie.
Spuneţi-i lui Andy să mă sune.
Doar pe mine.
O mulţime de oameni vor bate la uşa dvs., dnă Dixon.
Cine?
Poliţia.
Oamenii lui Harvey Wratten. Ambele tabere.
Dar toţi dorind acelaşi lucru.
Asta nu are importanţă.
Tot ce contează acum, este dacă mă credeţi sau nu.
- Dnă Dixon? - Da?
Poliţia. Suntem aici pentru fiul dvs.
- Nu ştie nimic. - Eşti sigură?
Mamele întotdeauna află ultimele.
Dar numărul telefonului mobil?
Am întrebat-o. A spus că nu are unul.
Îl schimba atât de des, încât nu putea ţine pasul cu el.
Când a vorbit ultima oară cu fiul său?
- Cu exactitate. - Nu-şi aducea aminte.
- Nu după ce a dispărut.
- Şi tu ai crezut-o? - Nu aveam motive să n-o cred.
Eşti un poliţist. Dacă vrei să devii unul bun, atunci învaţă
să întorci răspunsul ăla.
Aveam motive să n-o credem.
- I-am întors răspunsul. - Eşti isteaţă.
Sunt un poliţist şi cred că sunt unul bun,
şi nu am nici cea mai mică idee, despre ce încerci să spui.
Când intri într-un bar, Honey,
te aşezi imediat, sau cercetezi locul întâi?
- Îl cercetez. - Ea s-ar aşeza imediat.
- Ce-i aia? - Numărul de telefon al lui Andy Dixon.
Deja îl aveai. Nu-i corect.
De la reţeaua unde este abonat
şi de unde este abonat de trei ani.
Iar ultima oară l-a folosit la 30 de minute
după moartea lui Harvey Wratten, şi pe cine crezi că a sunat?
- Pe mama lui. - Adu-o la secţie.
Şi de data asta eu pun întrebările.
Dacă ştiam unde este, ţi-aş fi spus... dar nu ştiu.
Acum ştii pe cine să suni când o să afli.
- Da, ştiu. - Bun.
Mai aveţi un fiu, nu, dnă Dixon?
- Da. - În închisoare. Cum îl cheamă?
Dumnezeule! Pariez că are ceva probleme din cauza asta acolo!
Ştiu că eu i-aş face.
- Îl cunosc? - Unchiul tău îl cunoştea.
De cât timp este închis?
- Trei ani. - Serios.
Nu ştiu. Nu el a făcut-o.
Ştii ceva? În închisoare, nu există cineva care să fie vinovat.
Mai aveţi pe altcineva în viaţă?
- Nu. - Un soţ nu aveţi?
Ce trist.
Nu aveţi alte rude?
Doar pe băieţi.
Ce drăguţ.
Cred că sunteţi foarte apropiaţi.
Mai ales că acum Tracey se lasă pipăit de pedofili.
Doar dacă i-ai fi pus numele Peter!
Dar totuşi, îmi imaginez că micuţul Andy are grijă de tine, nu?
Mai ales că acum el este bărbatul casei.
- Este un băiat bun. - Da, sunt sigur că este.
El a cumpărat mocheta?
Sau televizorul?
Sau telefonul?
Arătaţi de parcă aţi câştigat la loterie, dnă Dixon.
Sau altcineva a câştigat.
Micul Andy a câştigat la loterie, dnă Dixon? A ţinut asta secret.
Da.
Pentru o clipă...
am crezut că simt mirosul adezivului de la mochetă...
... dar m-am înşelat.
Mai miros şi altceva, nu?
Ceva mai puternic.
Vrăjeala.
Aşa că dacă aş fi în locul tău...
târfo,
aş începe să mărturisesc totul.
Alo.
Bine. Mulţumesc.
Poliţiştii vin să vorbească cu tine.
Da.
O să le spui ceva?
- Nu am nimic să le spun. - Bine.
Să mă suni pe mine primul când afli ceva. Ai numărul meu?
Da, am numărul tău.
Da. Cu siguranţă eu îl am pe al tău.
- Pe cine căutaţi? - Ce?
Pariez că-l găsesc primul.
- De cine vă temeţi, dnă Dixon? - De voi.
De mine?
- De poliţişti. - De ce?
O să încercaţi să-i puneţi totul în cârcă.
O să faceţi să pară uşor. Să vă spălaţi pe mâini.
De ce aş face asta?
Pentru că altfel nu ai nimic.
Priveşti într-un abis.
Ştiu asta.
De unde ştiţi asta?
Lacheii tăi îl vor prinde numai pe copilul meu.
Aşa cum aţi făcut şi cu fratele său.
Tracey Dixon?
Nu a fost cum au declarat oamenii tăi.
Şase ani, dnă Dixon. Cred că a fost ceva.
I-a fost înscenat. I-aţi înscenat cazul.
Nu a fost cazul meu.
Şi cu siguranţă este irelevant pentru acesta.
Sunt sigură că tot veţi găsi o cale să-l închideţi.
Din cauza culorii.
Dnă Dixon,
este foarte probabil ca Andy să fie singurul martor la o crimă.
Şi tot ce vreau să ştiu de la el,
este ce a văzut.
- Şi de ce nu vorbiţi cu el? - Pentru că nu-l găsim.
Şi de ce pierdeţi timpul vorbind cu mama lui?
Deoarece v-a sunat, dnă Dixon,
la aproximativ la 35 de minute după asasinare.
Nu este adevărat.
Este aici. Vă pot da şi timpul convorbirii.
Două minute şi 12 secunde.
Ce v-a spus, dnă Dixon?
Ce v-a spus în noaptea în care Harvey Wratten a fost ucis?
Nu trebuie să răspundeţi la întrebare.
Nu trebuie să răspundă la asta şi voi ştiţi asta.
Atunci să-i explici că ajutorul dat unui fugar este considerată o infracţiune.
Nu fii proastă, Honey. Oricine ar fi putut răspunde la telefon.
Ce a spus, dnă Dixon?
Ce a văzut?
De ce aţi spus abis?
În ce abis privesc?
Dacă chiar fac asta...
...nu înseamnă că băieţii dv. se află deja acolo?
Vreţi să-l salvez?
Vreţi să intru acolo şi să-l scot?
Pentru că o să fac asta...
Dar trebuie să mă ajutaţi.
Trebuie să mă ajutaţi.
Nu aveţi copii, nu?
- Ce? - Nu aveţi copii.
Nu.
Pentru că dacă aţi fi avut, aţi fi ştiut deja
că aş face orice...
orice, pentru a-mi salva băiatul.
- Şi să mă minţiţi pe mine? - Nu trebuie să răspundeţi la asta.
Orice.
Bună.
Cât este ceasul?
E târziu.
Devreme... Nu ştiu.
Cu siguranţă trebuie să vii în pat.
Îmi pare foartă rău, Laura.
- Pentru ce? - Pentru totul...
pentru copii.
Ştiu că vrei să încerci din nou.
Cei de la spital au spus că putem, că ar trebui.
Au mai spus asta şi înainte, nu? De cinci ori.
Am încercat de cinci ori, Laura, şi de fiecare dată a fost acelaşi ciclu
speranţă, deznădejde, speranţă, deznădejde.
Până la urmă, mi-am pierdut speranţa complet.
Eu nu.
Iar când ai fost împuşcat,
când au spus că nu vei supravieţui, nici atunci nu mi-am pierdut-o.
- Şi iată-te aici. - Cu un glonţ în cap.
Care nu te-a omorât.
- Dar care încă poate. - Încă n-a făcut-o.
De asta te temi? Că o să mă omoare?
De aceea vrei să faci asta?
Toţi vom muri, Jonah.
De un glonţ sau loviţi de un autobuz.
Numele tău nu se află mai sus pe listă decât al meu.
Dar da...
Mi-aş dori să am şansa creării unei vieţi înainte să mor.
- Ar fi a şasea încercare, Laura. - Sau prima...
după o a doua şansă.
Haide.
Valea de aici. Vreau să deschid.
Haide.
Am reperat semnalul telefonului lui Andy Dixon
când s-a aprins la 4:51 în dimineaţa asta.
- Şi apoi a dispărut? - Da.
El a dispărut până a ajuns cineva acolo. Eşti sigur că el era?
Proprietarul cafenelei l-a izgonit de la uşa sa.
- Deci doarme pe străzi. - Exact.
Are nevoie de ajutor, iar şansele sunt că o să ceară.
Iar când va face asta, mă va suna pe mine.
Pentru că i-ai speriat de moarte.
Da, atunci să le trimiţi
un buchet frumos de flori când se va rezolva totul.
Nu frica ţine oamenii loiali, Jay.
Ci nevoia lor de a pune o pâine pe masă,
iar noi să le oferim un mijloc de a face asta.
Da, păi să vedem pe cine o să sune, da?
Toate astea, doar pentru a-l găsi pe Andy Dixon?
- A fost acolo. - Şi dacă nu are nimic de zis?
O să aibă.
Şi când va face asta,
vreau să-mi spună mie şi nu lor.
Eu sunt.
Este activ!
Îl recepţionăm dintr-un parc,
aflat la intersecţia dintre Jacob Street şi Parkside.
- Codul poştal? - E95JV.
Cheamă un elicopter în aer, acum! Ascultaţi ce vorbeşte?
Da. Vorbeşte cu o femeie.
- De ce nu ai sunat? - Nu am putut.
Nu am ştiut ce să fac.
Nu ştiam unde să mă duc. Toată lumea te caută.
- Cine? - Toată lumea.
Ai vorbit cu poliţia?
- Să nu vorbeşti. - De ce nu?
A ameninţat că va omorî copilul.
- Cine? - Jay Wratten.
La dracu!
Trebuie să vorbeşti cu el, Andy.
A ameninţat că va omorî copilul dacă nu o faci. Este copilul meu!
Ce se întâmplă, Andy? În ce eşti implicat?
Nu ştiu. Nu ştiu.
Ce ai văzut?
Wratten ţi-a dat numărul lui de telefon?
- Da. - Bine.
Dă-mi-l.
Haide.
Haide. Haide.
Aşa, haide.
Alo?
Cine vrea să ştie?
Unde te afli?
O să-l găsesc.
Ai m-ai vorbit cu altcineva?
Să nu mai vorbeşti.
Chiar nu vrei să faci asta.
Sună pe altcineva.
Eşti bine?
Ascultă-mă, scumpule. Are ochii unui criminal.
Stai departe de el.
Să stai departe şi de poliţie.
Nu ştiu ce să fac, mamă. Ce să fac?
Rămâi unde eşti! Ţine telefonul aprins!
O să te sun imediat.
Ai încredere în mine, scumpule. Totul va fi bine.
La dracu! Ce se întâmplă! Tâmpitule!
Nu ştii să conduci? Ai trecut pe roşu!
Mă auzi?
Du-te dracu, tu şi rabla ta de Toyota Corolla!
Tu ai trecut pe roşu! Nu eu! Unde te duci?
Întoarce-te! La dracu!
Informaţii, oameni buni. Informaţii!
Este acelaşi parc.
- Şi? - Înseamnă că nu s-a mişcat.
- Honey, cunoşti zona? - Da.
Bine, verifică zona de sus a parcului
iar apoi coboară în caz că fuge pe acolo. Noi vom rămâne în nord.
Unde sunt echipajele?
Haide, nenorocitule, răspunde!
De ce nu ne mişcăm?
A fost un accident rutier în faţă.
- Unde-i elicopterul? - Nu avem niciun răspuns.
Ce?
Ne aflăm într-o anchetă!
- Nu domnule. - La dracu!
Continui pe jos! Continui pe jos!
O urmărire de maşini tipic britanică!
Bine, am ajuns.
- Alo? - Fugi!
Se mişcă! Se îndreaptă spre sud.
Honey, unde eşti?
- La un minut de el. În partea de est. - Am înţeles!
- Alo? - Unde eşti acum?
Sunt la ieşirea din parc la...
- Old Ford Road. - Încă eşti urmărit.
Nu mai sunt.
Ba da, poliţia îţi urmăreşte semnalul telefonului.
Rămâi cu mine! Urmăreşte-mi instrucţiunile!
Ce?
La dracu!
La dracu! Am trecut de el!
Apoi stânga pe Mace Street.
Du-te la stânga pe Mace Street.
Mace Street este o fundătură.
La dracu!
Şi fă dreapta pe Roman Road.
Îl recepţionăm pe Roman Road.
Sud Vest.
L-am pierdut.
Ia metroul.
Coboară la Liverpool Street. Rămâi pe platformă.
La dracu!
Nu mai avem semnal!
Metroul... Metroul!
Linia centrală de vest!
Metroul se îndreaptă spre Liverpool Street.
Da, sunt pe drum. Cinci minute.
La dracu!
Doamnelor şi domnilor, găsiţi numai servicii de calitate
în toate staţiile de metrou londoneze.
Dă-mi telefonul.
Urmăreşte-mă. De la distanţă.
Este activ din nou. Staţia Liverpool Street.
Intrarea în Liverpool Street. Şi merge spre est.
Nu-l văd.
Traducerea şi adaptarea: Phantom & ialex