Sunt pe cale să descopăr adevărata misiune a navei.
Ai avut controlul navei tot timpul ! De ce n-ai spus nimănui ?
Alianţa Lucian plănuieşte un atac pe Pământ.
L-am sufocat pe Riley cu mâinile mele.
Sunteţi un comandant bun.
Singura misiune e să ducem aceşti oameni acasă.
N-a fost niciodată asta, ci să ajungem acolo unde mergem.
Asta e misiunea.
Tocmai am terminat un diagnostic complet asupra unei capsule de stază.
Foarte informativ.
Am căutat în ce am reuşit să transferăm din arhivă.
Tratamentul SLA nu era acolo.
Primele simptome au apărut la cinci ani după ce am ajuns pe planetă.
Am murit câţiva ani mai târziu.
Drone, în faţă !
Dronele nu ne pot urmări, aşa că
blochează stelele de unde se reîncarcă Destiny.
Ăsta ar putea fi sfârşitul.
În seră sunt hibrizi ce s-ar putea pierde pentru totdeauna.
Cupola serei a cedat.
- A orbit, să sperăm că temporar. - Nu văd !
PROVOCARE sezonul 2, ultimul episod
- Cum te simţi ? - Grozav.
M-am odihnit destul.
Nu credeam să spun asta, însă de abia aştept
să mă doară ochii de la analizarea datelor.
Să vedem cum stăm.
Uneori văd fulgerări de lumină. Ăsta e un semn bun, nu ?
Gata, deschide ochii.
Lisa ?
E încă întuneric.
Nu văd nimic.
Nimic ?
Nu.
- Col., ai o secundă ? - Nu poate aştepta ?
- Arăţi groaznic. - Mulţumesc.
- Te epuizezi. Odihneşte-te, bine ? - Ţi-am luat-o înainte, acolo mă duc.
- Col. Young, sunt Rush, răspunde. - Ignoră-l, obosit eşti inutil.
- Col. Young ? - Aici Young.
Poţi să vii în camera de control ? Vrem să-ţi arătăm ceva.
- Am reuşit. - Fantastic.
- Cum ? - Am reuşit să izolăm
semnalele subspaţiale folosite să comunice între ele.
Apoi am introdus datele în senzorii de rază lungă a navei şi a mers.
Deci ştim unde sunt.
Atunci le putem evita şi găsi planete sigure să realimentăm.
Asta era ideea, oricum.
Să vedem.
Asta e calea aleasă de navele cu Porţi pentru noi prin galaxia asta.
Astea sunt Porţile din faţa noastră...
... iar astea navele de comandă.
O, Doamne.
Am forţat limitele senzorilor, însă rezultatele sunt identice.
Din câte ne dăm seama, ne aşteaptă la fiecare Poartă
dintre aici şi marginea galaxiei.
Suntem terminaţi.
STARGATE UNIVERSE comentarii pe www.tvblog.ro
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro
- Col. Young ? - Nu, eu sunt Rush, el e Young.
Col. Telford vă aşteaptă.
- Sigur datele senzorilor sunt corecte ? - Sigur.
- Şi sunt la fiecare Poartă ? - Şi-au dat seama cum operăm.
Ştiu la ce stele reîncărcăm, ştiu că folosim Porţile pentru provizii.
Sunt oriunde de-a lungul drumului.
Deviaţi de la drum, folosiţi navetele să verificaţi planete fără Porţi.
Nu putem face asta. Sunt peste 3 miliarde de stele în acea galaxie.
Doar un mic procent au planete.
Un procent şi mai mic sunt capabile să susţină viaţa.
Navele cu Porţi au făcut toată treaba. Au găsit acul în carul cu fân.
Dacă plecăm pe cont propriu, ar putea dura luni, ani chiar să găsim planete viabile.
- Nu e o opţiune. - Cum staţi cu proviziile ?
Mai avem mâncare şi apă pentru o lună.
- Dar energie ? - Vom muri de sete mai întâi.
O linie de alimentare de acasă ar fi binevenită, David.
Singura planetă care are energia necesară
să ajungem la voi tot refuză să ne ajute.
Woolsey încă insistă, dar fără progrese.
Oricare e soluţia, va trebui s-o găsiţi singuri.
Adun rapoartele inventarelor. Va trece ceva până vom putea folosi iar Poarta.
Am auzit. Pentru moment, stăm destul de bine aici.
Matt mi-a spus despre Lisa.
- Crezi că starea ei e permanentă ? - Nu ştiu.
Trebuia să existe un progres până acum.
Nu e vina ta. N-ai echipamentul potrivit, resursele...
Chiar dacă aveam, nu conta.
Nu există tratament.
Corneea ei a fost arsă de radiaţia ultravioletă.
Dacă nu se vindecă singură...
Ştiu că pare incorect, însă uneori trebuie să joci cărţile pe care le ai.
De ce am impresia că nu vorbeşti despre Lisa ?
Încă există speranţă, pentru ea şi pentru tine.
SLA e condamnare la moarte, Chloe, ştii asta.
Şi nu va fi deloc frumos.
Va începe cu slăbirea muşchilor şi crampe.
Apoi voi avea probleme să merg, să vorbesc,
să mă hrănesc,
iar în cele din urmă paralizie totală,
însă mintea nu-mi va fi afectată.
Voi fi prizonieră în propriul meu corp.
Aşa cum am spus, joci cărţile pe care le ai.
- Deci nu primim ajutor de acasă. - Nu.
Nu ne rămân prea multe opţiuni.
Nu putem fugi, ascunde, va trebui să luptăm.
- Sunt o grămadă. - Nu trebuie să luptăm cu toate,
ci cu câte trebuie pentru a realimenta când e necesar.
Tot e mult ţinând seama că am distrus doar o singură navă.
- Şi aia cu ajutor. - Avem elementul surpriză,
acum că le putem detecta.
Bine. Alegem o ţintă, ieşim din ZSL şi deschidem focul înainte să riposteze.
- Dar dacă ripostează ? - Dacă n-o distrugem imediat,
o avariem destul încât să avem un avantaj enorm.
Să zicem că merge o dată, poate de două ori,
însă vom fi avariaţi, iar cu timpul va fi mai rău.
Găsim o cale să minimalizăm pagubele.
Da ? Bănuiesc că ai o idee cum să facem asta.
De fapt, am.
- Zici să modificăm scuturile ? - Nu chiar...
Mai degrabă le... acordăm.
În luptă, scuturile variază continuu prin diferite frecvenţe,
sperând să potrivească cu atacurile energetice inamice.
O frecvenţă potrivită va absorbi atacurile mai uşor,
deşi suntem avariaţi mai puţin.
E un joc de ghicit, ca piatră, hârtie, foarfecă.
Dar în cazul dronelor, nu trebuie să ghicim.
Mulţumită ideii geniale a cuiva de a aduce o dronă la bord.
Semnătura energetică a armelor lor are o rază limitată.
Putem ajusta scutul pentru ea.
Trebuie doar să suprascriem tiparul aleatoriu al scuturilor navei.
Iar hârtia acoperă piatra de fiecare dată.
Dacă Destiny trebuie doar să găsească frecvenţa potrivită,
de ce se deranjează să o tot schimbe ?
Deoarece menţinerea unui anumit tipar
o face vulnerabilă la restul formelor de atac.
Da, dacă ei aleg foarfecă, iar noi ghicim piatră...
- ... ca să nu forţez analogia. - Prea târziu.
Dacă ne înşelăm, ar fi ca şi când n-am avea scuturi ?
Nu ne înşelăm.
Arma principală e încărcată şi pregătită.
Rush, care e situaţia acolo ?
Destiny acceptă comenzile noastre. Scuturile sunt la maxim,
modulaţia e limitată la zona ţintă.
- Cine a calculat saltul ZSL ? - Chloe.
- Crezi că vom ieşi în rază ? - E ca şi cum ai încerca să loveşti un ban
cu un glonţ de la 1 km, dar e destul de pricepută.
- Ce-i aia ? - Alarmă de coliziune, ne vom ciocni !
Ţineţi-vă bine !
- Retrag, e foarte, foarte pricepută. - Inamici în drum spre noi.
Funcţionează. Armele lor n-au aproape niciun efect.
Concentraţi-vă asupra navei de comandă, ignoraţi dronele.
- N-am o ţintă ! - Lucrez la asta.
Nava de comandă e avariată, dar încă operaţională.
Întorc nava.
- Ce-i asta ? - Scuturile au scăzut cu 10%.
Ce se întâmplă ? Loviturile lor trec de scuturi.
Nu sunt arme.
Sunt dronele, zboară direct în noi. E o cursă kamikaze !
- Scuturile la 50% şi încă scad. - Am pierdut energia în multe secţiuni.
Am pierdut trei baterii, nu le pot respinge !
Lasă, sunt oricum prea multe. Îndreaptă-te spre navă de comandă.
- Încearcă să scape, am nevoie de timp. - N-avem, scuturile cedează.
Aproape am reuşit.
I-am prins.
Lovitură directă. Nava de comandă a fost distrusă.
- Se pare că dronele sunt inactive. - Echipele către navete, să ne grăbim.
Nu vrem să stăm aici mai mult decât trebuie. Mergeţi.
Nu putem face asta de câte ori ne trebuie provizii.
Nu. Avem nevoie de alt plan.
A doua navetă a andocat. Au găsit ceva mâncare, însă puţină.
Scoate-ne de aici.
- Col., aveţi un minut ? - Ştiu că pare o idee nebunească, Eli,
dar mă gândeam să dorm puţin, deci, dacă n-ai o idee genială
- care ne rezolvă toate problemele... - De fapt, chiar am,
însă n-o să vă placă.
Se înţelege de la sine. Se ştie că sunt greu de mulţumit.
Deci, să auzim.
Bine.
Altă zi, altă galaxie.
Asta ce dracu înseamnă ?
Asta e doar una din miile de galaxii din calea navei
şi cred că sunteţi de acord că a devenit mediu ostil.
- Deci ? - Deci... o sărim.
Un salt ZSL continuu, de-a lungul acestei galaxii
şi a golului până la următoarea, până ajungem la prima Poartă de dincolo.
Şi cât va dura ?
Asta e partea care n-o să vă placă.
Am traversat o treime din această galaxie,
iar golul până la următoarea e mai mare decât ultima dată.
În plus, mulţumită bătăii primite,
avem probleme cu energia şi nişte avarii la motoarele ZSL
pe care nu vom avea timp să le reparăm, deci vom zbura cu viteză redusă,
- ... ceea ce înseamnă că vom... - Eli ! Cât timp ?
Trei ani, aproximativ.
Trei ani ? De-abia avem provizii pentru o lună.
Ce sugerezi să facem pentru mâncare şi apă între timp ?
Nimic.
Asta e partea genială, apropo.
Odată închis în capsulă, metabolismul se opreşte.
N-ai nevoie de mâncare sau apă. Practic, dormi tot drumul.
Am găsit câteva coridoare asemănătoare.
Ar trebui să fie destule pentru toţi, şi mulţumită... cercetării
efectuate de mine şi Brody, ştim că funcţionează.
- Trei ani. - Aproximativ.
- Ai mai spus asta. - Ceea ce Eli n-a menţionat,
e că un asemenea salt va necesita toată energia pe care o avem,
- ... iar dacă calculele sunt greşite... - Nu sunt.
... şi ne lipseşte chiar şi o fracţiune, o zecime de procent...
- Va ajunge. - ... vom pluti în derivă restul drumului,
iar în loc de trei ani, va dura o mie.
- Sau mai mult. - Bănuiesc că ajungeai şi la partea asta.
Uite ce, am făcut calculele. Poate merge, dar trebuie s-o facem curând.
Pierdem energie prin zeci de sisteme şi nu putem risca să oprim să reîncărcăm...
Prea multe pot merge prost. Trebuie să găsim altă cale.
Bine.
Cât îţi va lua să pregăteşti restul capsulelor ?
O zi, poate.
Treci la treabă.
- Colonele... - Ai 24 de ore să vii cu o idee mai bună.
- Trei ani ? - În cel mai bun caz.
Gândul că voi fi închisă într-o capsulă atâta timp mă înfioară.
Nici mie nu-mi place, dar nu mai avem opţiuni.
Dacă o facem, recomand ca tuturor să le fie permisă
o ultimă vizită pe Pământ, să-şi ia rămas bun.
Bine, fă aranjamentele, dar trebuie să fie rapid.
Trebuie să oprim totul ca să facem posibil saltul,
iar dacă durează prea mult, rămânem fără energie.
La naiba.
Cum merge ?
Nu merge.
Dacă mai contează, am verificat calculele lui Eli.
Adevărat, nu e loc de greşeală, dar ar putea merge.
Da, dacă avem noroc. Destiny e pe drumul ăsta cu un motiv.
Am deviat o singură dată şi asta a provocat toate problemele.
Dar nu deviem, nu permanent.
- Sărim doar o parte. - Da, asta mă deranjează.
Nava asta a fost lansată să rezolve un mister,
nu ajungând la o destinaţie finală
unde primeşte toate răspunsurile,
şi acumulând cunoştinţe puţin câte puţin.
Dacă sărim galaxia asta, poate sărim o piesă vitală a enigmei,
apoi toate astea, tot prin ce am trecut, vor fi degeaba.
Trebuie să le putem învinge, am nevoie de mai mult timp.
Pe care nu-l avem. Uite ce, ai dreptate,
dacă intrăm în capsulele alea ne asumăm un risc.
Am putea omite ceva sau am putea dormi mai mult decât am plănuit
fără să-i mai vedem pe cei iubiţi, sau nu ne-am mai trezi deloc,
dar Destiny va merge mai departe.
Dacă stăm şi nu găsim o cale să învingem dronele, vom fi ucişi toţi
şi această navă va fi distrusă,
iar atunci toate astea vor fi într-adevăr degeaba.
Colonele, sunt Brody. Suntem gata să punem primul grup în stază.
Vă rog, intraţi în capsulele desemnate.
Nu vă îngrijoraţi, vă voi monitoriza progresul.
Ne vedem curând.
Curând.
Sunt eu, mamă.
Eli.
N-am prea mult timp.
Doar cât să-mi iau rămas bun.
Avem oameni inteligenţi care lucrează la asta,
foarte inteligenţi, dar sunt totuşi trei ani.
Chiar dacă merge totul bine, cel puţin trei ani.
- Îmi pare rău. - Nu, Eli...
Mă gândesc că dacă aş fi ales diferit în viaţă, n-ai fi singură acum.
Dacă ai fi ales diferit, n-ai mai fi văzut acele lucruri incredibile
sau făcut lucrurile uimitoare pe care le-ai făcut.
Simt că te-am abandonat.
N-ai făcut-o.
Îţi trăieşti viaţa.
Mi-a fost greu când nu ştiam unde erai sau ce făceai,
dar acum înţeleg.
Nu trebuie să fii aici, Eli.
Trebuie doar să ştiu...
eşti fericit ?
În ciuda a toate...
da.
Sunt.
E de-ajuns pentru mine.
- Volker. - Da ?
- Eşti pe Punte ? - Da.
Bun, vreau să rulezi un diagnostic pentru mine.
Intră.
Ce ?
Aşa cum ştiţi, am pornit toate capsulele
şi a mers... a mers destul de bine până acum, dar...
Ce e ?
E ultima secţiune.
A suferit avarii, probabil înainte să ajungem noi pe navă.
Nu putem activa acele capsule, aşa că...
Nu vom avea destule pentru toţi.
Capsulele avariate ne lasă cu opt mai puţin decât avem nevoie.
- Care-i problema ? - Nava e foarte veche, asta e problema.
Bine, încercăm din nou. Le putem repara ?
- Nu cu ce avem la bord. - Avem nevoie de hidrură de paladiu.
E o componentă a superconductorilor folosiţi la sistemele capsulelor.
- De unde o obţinem ? - Din minereu şi aliaje cu alte metale,
ideal de pe planete cu activitate meteoritică substanţială.
Avem o potenţială planetă, dar e blocată dintr-un motiv bun.
Meteoriţii fac locul periculos, toxic chiar,
dar tot e o navă de comandă în sistem.
Nu ştiu nimic despre fiziologia umană sau ce face o planetă viabilă,
ştiu doar că acolo e o Poartă.
O putem debloca, dacă vreţi.
- Putem supravieţui altei lupte ? - Chiar dacă, am folosi prea multă energie.
Nava n-ar putea face saltul intergalactic ceea ce anulează scopul vizitei pe planetă.
Ce vrei să spui ? Că n-avem de ales decât să renunţăm la opt oameni ?
Să le spunem "Succes, aveţi atât cât ţine mâncarea şi apa" ?
Nici măcar atât. N-avem energia necesară
menţinerii suportului vieţii pentru opt persoane atâta vreme.
- Oricine ar rămâne, ar trebui... - Să să sinucidă, da.
N-ai de ales, colonele.
Dacă vrei ca planul lui Eli să meargă, trebuie să alegi opt nume.
- Merge din ce în ce mai rău. - Ce a decis col. Young ?
- N-a decis, încă, dar... - Nici nu te gândi.
- Ce ? - Să te oferi voluntar.
Te cunosc eu, Ron.
Poate aş face-o dacă ar trebui, dar n-aş cere asta altor şapte
şi cred că nici col. Young.
După mine, am venit împreună iar dacă trebuie, plecăm împreună.
- Poate nu se ajunge la asta. - Ce ?
- Du-mă la col. Young. - De ce ? La ce te gândeşti ?
Trebuie să ne retragem aici şi să sigilăm coridoarele alăturate,
să oprim suportul vieţii în acele zone şi să redirecţionăm...
- Gata, am ajuns. - Sergent ?
Dr. Park are ceva de spus.
Folosim o momeală. Lăsăm una din navete, goală,
la un scurt salt ZSL de planetă.
Apoi o setăm să emită un impuls subspaţial, imitând formarea unei Porţi.
Va necesita multă energie, va avaria câteva sisteme,
dar bănuiesc că naveta nu supravieţuieşte planului oricum.
Nu. Nava de comandă va investiga, va lua dronele cu ea
şi probabil va ataca naveta, dar între timp,
profităm de diversiune să formăm pe planetă şi să luăm hidrura de paladiu.
Putem recalibra scuturile navetei la fel ca ale Destiny
şi pilota nava de la distanţă făcând dificil ca dronele să se izbească de ea.
Dacă tot o sacrificăm, putem sabota motoarele,
izbind-o de nava de comandă, să le plătim cu aceeaşi monedă.
Şi tot rămânem cu o navetă.
Pare o idee bună.
S-o facem.
Bună treabă, dr. Park.
Gata, suntem în poziţie.
Rush, aici Young.
Lansează naveta.
Legătură subspaţială stabilită. Ar trebui să recepţionăm telemetrie
şi să accesăm controalele navei cu întârziere minimă.
Înţeles.
Du-ne cât mai departe posibil.
- Ştii ce căutăm, nu ? - Pot identifica rocile,
dar nu putem testa concentraţia.
Cel mai bine e să aducem cât mai multe posibil.
Dacă merge, ar trebui să avem destul timp să încărcăm platforma la maxim.
Şi dacă nu merge ?
Ok, cred că suntem în regulă.
Difuzez semnalul acum.
Să sperăm că muşcă momeala.
Haide, haide.
Asta e. Nava de comandă tocmai a dispărut de pe ecran.
- Probabil e în hiperspaţiu. - Au pornit.
Camera Porţii, aici Young. Începeţi să formaţi.
Aici camera Porţii, conexiune reuşită. Echipa a plecat.
Începe înlăturarea protocoalelor de siguranţă ale navetei.
Va trebui să sincronizăm perfect supraîncărcarea.
Avem ceva ?
Nimic pe monitoare.
Aşteptaţi. Nava de comandă tocmai a oprit lângă navetă.
- Lansează drone. - Rush, e rândul tău.
Iniţiez manevre evazive.
Barnes, care e situaţia echipei de pe planetă ?
Au găsit câteva cratere lângă Poartă.
Au început deja să adune mostre.
- Hei, ai grijă. - E în regulă, mă ocup. Stabilizez.
- Iniţiază supraîncărcarea. - Eşti sigur ?
- Dacă nu te poţi apropia destul... - Fă-o doar !
Lansează alte drone. Naveta nu mai are mult timp.
Supraîncărcare în 10 secunde.
Şase,
cinci,
patru...
A dispărut. Sigur altele sunt pe drum.
N-o să stăm să aflăm.
- Bună treabă, d-lor. - Ai ce îţi trebuie ?
Arată bine. Să le luăm de aici.
Eşti gata de plecare ?
Nu ştiu ce o să-i spun.
Nici nu ştie că sunt tatăl lui. Sunt doar un tip
care apare din când în când să vadă ce mai face.
Şi... ce mai face ?
Mama lui e... cred că e o persoană bună,
dar nu cred că e un părinte bun.
Cei de la CPS îmi spun că dacă dau un telefon,
vor interveni şi vor avea grijă să fie crescut într-un cămin potrivit.
Eu nu m-aş grăbi să iau o decizie.
Dar tu ? Ce-o să-i spui lui Sharon ?
Eu... tocmai m-am întors şi... n-am văzut-o.
E la o conferinţă în Bruxelles.
- N-a fost destul timp. - Îmi pare rău.
Ştii,
te întorci miliarde de ani lumină,
de-a lungul unui întreg univers şi eşti separat de câteva mii de kilometri.
Oricum, am vorbit cu ea la telefon.
Ce i-ai spus ?
Că îmi pare rău.
Că...
că nu mai e corect faţă de ea
şi că ar trebui să meargă mai departe.
Ea ce a spus ?
Nu prea multe. A...
a început să plângă.
Mâncaţi. Cu excepţia conservelor, totul se va strica, oricum.
Sunt sătulă. Nu mai pot mânca nimic.
Cred că eu aş mai gusta puţin.
Colonele, ce ziceţi de un toast ?
- Serios ? - Da.
Bine, de ce nu ?
Am trecut prin multe împreună, asta-i sigur.
Ar fi uşor să stărui asupra a tot ce am pierdut,
dar cred că azi prefer să mă gândesc la ce încă avem,
şi poate la ce am câştigat.
Suntem o familie acum, fie că ne place sau nu.
Fii, fiice, surori,
chiar şi unchiul puţin ţicnit care în ciuda a toate,
tot reuşeşte să-ţi fie alături în cele din urmă.
Sunteţi cei mai inteligenţi, curajoşi
şi mai miloşi oameni alături de care am avut onoarea să servesc.
- Pentru familie. - Pentru familie.
Pentru familie.
Vise plăcute.
- Eşti bine ? - Da, d-le.
- Până la urmă o să apuci să dormi şi tu. - Trei ani. Ar trebui să ajungă.
- Locotenente, intră. - Sunteţi sigur ?
Da, o să fim bine.
Rush şi Eli termină de programat.
Ar trebui să fie gata până mă întorc eu.
- Nu te duci s-o vezi pe Emily ? - Am terminat-o.
- De ce să redeschid răni vechi ? - Ştii, dacă mai contează...
David, căsnicia mea era...
era terminată de mult şi nu mă pot învinovăţi decât pe mine.
Orice se întâmplă, nu renunţăm la voi.
Poate unii vom fi mai cărunţi, dar vom fi tot aici.
Succes, Everett.
Mersi, David.
- Cum de ne-a scăpat ? - Nu puteam ştii.
- Am efectuat un diagnostic. - Care n-a găsit probleme
deoarece, în acel moment, acea secţiune nu pornise complet.
- Ce s-a întâmplat ? - Am reparat cele opt capsule,
dar una era mai avariată decât credeam.
A pornit odată cu restul, dar la ultima verificare a... murit pur şi simplu.
Am putea avea una mai puţin.
Gata, încearcă acum.
N-are rost.
Bine. Mergi în camera de control şi verifică baza de date.
Sunt peste 1700 de pagini despre acest sistem.
Atunci mai bine ai începe.
Colonele,
trebuie să vorbim.
- Eli... - Înainte să întrebi, răspunsul e nu.
Încă n-am găsit o soluţie magică. O să dureze ceva timp.
Rush spune că dacă doi dintre noi intră în capsule acum, astăzi,
cel rămas poate ţine sistemul de menţinere a vieţii la minim
timp de două săptămâni până să intre în energia rezervată saltului.
- Pare corect. - S-a oferit voluntar.
Glumiţi. Serios ?
Da. A spus că e cel mai calificat să afle ce are capsula şi s-o repare.
- Nu sunt sigur de asta. - Da, şi nu cred că îl pot lăsa.
Cred că o să rămân eu.
- Dvs. o să reparaţi capsula ? - Evident că nu, Eli.
- Atunci vorbiţi de sinucidere. - Nu pot avea încredere în el.
Nu pot fi sigur că o să facă ce trebuie când vine timpul.
Recunosc, nu e perfect, dar nu cred...
Dacă nu găseşte o soluţie, dacă după două săptămâni îşi pierde curajul
şi menţine sistemul de susţinere a vieţii şi două zile, ce se întâmplă ?
Oprim mai devreme şi plutim în derivă.
- Şi ne trezim după o mie de ani. - Dacă ne mai trezim.
Corect.
Nu, e singura soluţie.
Nu, nu e.
- O fac eu. - Eli...
Dacă rămâneţi dvs., automat muriţi.
Dacă o fac eu, am măcar o şansă. Poate chiar mai bună decât Rush.
Prea mult m-am mulţumit să rămân în umbra lui,
să joc rolul protejatului lui Young, să-i urmez ordinele, dar...
nu mai mi-e teamă s-o spun,
sunt mai deştept decât el,
şi toţi trei o ştim.
Nu-ţi pot cere să faci asta.
Iar eu nu pot accepta un răspuns negativ.
Îmi pare rău.
- Mi-a spus de conversaţia voastră. - Bine.
- Penibil. - Nu, nu chiar.
Ştiam că n-are încredere să mă lase să rămân.
- Ştiai ? - În caz că n-ai observat, avem o istorie.
De asta te-ai oferit ? Deoarece ştiai că nu va accepta ?
Care-i diferenţa ?
Nu.
Singurul lucru pe care nu l-am anticipat a fost
că tu te vei oferi voluntar să-mi iei locul.
- Deci ai vrut să fie Young. - Nu vreau să moară nimeni, Eli.
- Nici nu e ideea mea, îţi aminteşti ? - Dar n-ai găsit alta mai bună.
Nu în timpul alocat, nu.
Ceea ce-mi dă dreptate, o să avem nevoie de tine dincolo.
O să fiu acolo.
Poate nu ţi-am spus asta destul de des, Eli,
dar ai...
ai un potenţial enorm.
- N-aş vrea să văd că-l iroseşti. - N-o voi face.
Oricum, ce rost are să ai potenţial dacă nu înaintezi când e nevoie de tine ?
Ai bătut cale lungă de la acel pierde-vară pe care l-am descoperit acum un an.
Mersi. Şi tu ai fost destul de consecvent.
Colonele.
D-le Wallace.
Eşti sigur de asta ?
N-am fost niciodată mai sigur de ceva în viaţa mea.
Eşti un om bun, Eli. Rezolvă problema şi ne vedem dincolo.
- Bine. - Bine.
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro
SFÂRŞIT