Sunt pe cale să descopăr adevărata misiune a navei.
Ai avut controlul navei tot timpul ! De ce n-ai spus nimănui ?
Alianţa Lucian plănuieşte un atac pe Pământ.
L-am sufocat pe Riley cu mâinile mele.
Sunteţi un comandant bun.
Singura misiune e să ducem aceşti oameni acasă.
N-a fost niciodată asta, ci să ajungem acolo unde mergem.
Asta e misiunea.
El e Varro, unul din oaspeţii noştri din Alianţă.
Nu te-am mai văzut o vreme.
Îţi cedează rinichii. Boală renală în ultimul stadiu.
Cealaltă opţiune ar fi un transplant.
- Nu-l va respinge. - Grozav, nicio presiune.
Cred că se infectează.
Sunt bine.
- Eli, ce dracu ai făcut ? - Adio.
Am transferat memoria unde erau stocate în carantină.
Acum sunt izolate de restul navei şi de noi.
Asta am făcut, ca să te salvez pe tine.
VÂNĂTOAREA sezonul 2, episodul 16
- Căprioare spaţiale. - Sunt minunate.
Or să fie şi mai minunate
fripte şi servite cu o porţie de pireu de-al lui Becker.
Nu vorbeşti serios.
Tu cum le-ai găti ?
- N-aş face-o, sunt vegetariană. - Nu se poate...
De zece luni suntem toţi vegetarieni.
Aş ucide pentru o friptură.
Nu mi-ar strica una.
Nu le puteţi ucide şi n-are legătură cu faptul că sunt vegetariană.
Nu ştim nimic despre ele. Ar putea fi inteligente.
Tocmai am văzut una mâncându-şi voma. Cât de inteligente pot fi ?
Hei, nu mi-ar strica o mână de ajutor.
Uite ce, dacă îmi oferă un motiv bun
pentru care să nu le mănânc, n-o voi face,
dar ar fi bine să fie unul bun deoarece sunt foarte flămând.
- Locotenente ? - S-o facem.
Nu-i frumos.
- Vrei să trag eu ? - Nu.
Mă descurc.
- Fir-ar. - Ce naiba s-a întâmplat ?
- Ce-a fost asta ? - Stai aşa.
Trage. Împuşcă-l !
STARGATE UNIVERSE comentarii pe www.tvblog.ro
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro
Împuşcă-l !
Se îndreaptă spre tabără !
Până am ajuns noi acolo, dispăruse.
A fost rănit cineva ?
Nicio victimă însă multe răni şi doi dispăruţi.
Reynolds şi T.J.
- Cer permisiunea să merg după ei, d-le. - Respinsă.
D-le, ştiu că n-arată bine, dar e posibil ca T.J. şi Reynolds să fie încă în viaţă.
De aceea trebuie să-i găsim cât mai repede.
O să am nevoie de tine aici, lt. Eşti la conducere cât lipsesc.
- Ai o problemă cu asta ? - Nu, d-le.
Hei, ce faci ?
Verific conţinutul. De ce, ce ţi se pare că fac ?
Haide.
Credeam că scopul explorării secţiunilor neexplorate
era să... le explorăm.
- O facem. - Nu chiar.
Ce pot să spun ? Rush vrea să avem grijă.
Cui îi pasă ce vrea ? Nu e şeful nostru.
- Spune-i lui asta. - O s-o fac.
- Ba nu. - Nu mi-e teamă de el.
- Teama de ce ? - Cine.
Cred că se spune "cine." "Teamă de cine."
Mă tem că nu.
Hei, ce avem aici ?
E una din ultimele camere din această secţiune.
Bănuiesc că o să găsim alte containere.
Şi eu vreau să-i salvăm,
dar trebuie să luăm în calcul că ar putea fi deja morţi.
Am verificat zona. Dacă erau morţi, de ce n-am găsit corpurile ?
Poate creatura i-a târât undeva unde nu e deranjată.
Niciunul nu răspunde la apelurile radio.
Poate sunt inconştienţi sau au pierdut staţiile, nu ştiu.
Spun doar că putem spera la ce e mai bine
atâta timp cât suntem pregătiţi pentru ce e mai rău.
Ai dreptate. Ce-ar fi să ne aşteptaţi la Poartă ?
Vrei să-mi spui ce s-a întâmplat pe planetă ?
Ai avut ocazia şi n-ai tras.
- De ce ? - Nu ştiu.
Dacă a fost doar un moment de nehotărâre,
nu-i nimic, însă dacă a fost o problemă, trebuie să afli care e
şi să te ocupi de ea. Urgent.
Da, d-le.
- Capsule de stază ? - Da.
Evident, proiectate pentru călătorii intergalactice lungi.
Avem camere asemănătoare identice în ambele direcţii.
- Fascinant. - Puţin spus.
- E colosal. - De acord.
În regulă, ajunge pentru moment. Să mergem.
Ce ? Doar nu vorbeşti serios.
Date fiind evenimentele recente, ar fi înţelept să verificăm
datele navei despre acest compartiment înainte să începem.
Sergent, aşteaptă. Cred că am pierdut urma.
- Ar trebui să ne întoarcem. - Trebuie să mergem înainte.
- Nu şi dacă e direcţia greşită. - Înapoi e direcţia greşită.
Dacă mergem înainte, vom găsi iarăşi urma.
Aveţi încredere în mine.
Verificaţi zona, vedeţi dacă găsiţi urme.
Sergent. Ce e ?
- Nu avem prea mult timp, d-le. - Tocmai de asta nu ne permitem greşeli.
Ascultă-mă, ştiu că asta te macină, dar ce-a fost a fost,
iar dacă laşi vina să ia conducerea, cauţi problemele cu lumânarea.
Poate ai nevoie de mai mult timp să-ţi revii după operaţie.
- Sunt bine, d-le. - Atunci adună-te.
James, Marzen.
Ceva veşti de pe planetă ?
Am pierdut urma, aşa că ne întoarcem.
Mă ofer voluntar să ajut la salvare.
Apreciem, însă col. Young şi echipa lui
sunt capabili să facă faţă situaţiei.
Cu tot respectul, nu cred.
Au antrenament, însă le lipseşte experienţa necesară.
Eu şi oamenii mei vânăm de când ne ştim. Putem găsi animalul pentru voi.
Putem s-o facem mai bine, mai repede decât oricine de la sol.
Când se va termina totul, vei dori să ştii
că ai făcut tot posibilul să-i salvezi.
Nu ?
S-a întâmplat atât de repede.
Acum ajutam la catalogarea mostrelor de plante
iar în minutul următor eram la pământ şi toţi ţipau.
Hei, tocmai am auzit.
- Ai venit să vezi ce facem ? - Da.
Da, am venit să văd ce faceţi... amândoi.
- Cum te simţi ? - Am dureri constante !
Cred că mi-am sucit glezna. De câte ori mă mişc...
Rezistă. Dar tu ?
Potrivit scanerului medical, am o coastă fisurată.
N-am eu norocul ăla.
- Şi cum se tratează ? - Nu se tratează.
Vorbesc din experienţă personală. Accident de snowboard.
O laşi mai moale. Se vindecă singură într-o lună.
O lună ?
Bine. Ai nevoie de ceva ? Pot face ceva ?
- Da, poţi să-mi scoţi şoseta ? - Tipule, vorbeşti serios ?
- Mi s-a umflat piciorul ! - Mă ocup eu.
- Mersi că ai venit. - Nicio problemă.
Rush m-a pus să rulez nişte diagnostice pe Punte...
Apreciez gestul.
Da, eu...
voiam să mă asigur că eşti bine.
Locotenente ? Locotenente !
Slavă Domnului.
- Unde suntem ? - Nu ştiu.
Cum am ajuns aici ?
Chestia aia care ne-a atacat tabăra ne-a târât aici.
Probabil ne-am pierdut armele în agitaţie.
Şi radioul tău. Eu îl am pe al meu, dar e avariat.
Trebuie să plecăm de aici.
Nu-mi pot folosi piciorul. Cred că e rupt.
Ar putea fi o fractură. Rezistă.
Dacă voia să ne ucidă, eram morţi deja.
Bănuiesc că asta e de bine, nu ? Ne vrea în viaţă.
- Ne păstrează. - Păstrează ? De ce ?
Nu de ceva.
Ne păstrează pentru mai târziu.
- Nu-mi place. - Nu trebuie, doar prefă-te,
cel puţin până ne recuperăm oamenii.
Vin.
- Era şi timpul. - Am verificat tabăra prima dată.
- Apreciem ajutorul. - Pentru puţin.
Suntem împreună în asta, nu ?
Faptul că nu e mult sânge la locul taberei e un semn bun.
Sugerează că i-a vrut în viaţă.
- De ce ? - Probabil îi place carnea proaspătă,
ceea ce înseamnă că trebuie să ne mişcăm rapid.
Cât cât îi găsim mai repede, cu atât mai bine,
deoarece operaţiunea de salvare poate deveni rapid una de recuperare.
- Se pare că se va întuneca curând. - Aici !
Urmă parţială aici şi acolo.
Se îndreaptă în direcţia aia.
Tocmai am desigilat o nouă secţiune,
făcând cea mai mare descoperire de când am găsit Puntea,
iar acum trebuie s-o ignorăm deoarece aşa spune Rush ?
- Vrea să avem grijă. - De când are Rush grijă ?
Bănuiesc că asta se întâmplă după ce
îţi rămâne conştiinţa blocată într-o simulare.
- La naiba cu asta. - Unde te duci ?
Să verific capsulele de stază, dar nu mă spune, bine ?
Aşteaptă-mă.
- Stai, unde te duci ? - Calmează-te, caporal.
- Cum arată ? - Nu prea bine.
Chestia aia e încă acolo.
Îşi păzeşte bârlogul, iar tu nu poţi să alergi.
Lt., ştiu că ai avea şanse mai mari fără mine, dar...
Ascultă ! Nu te las în urmă,
iar când va sosi momentul, voi avea nevoie de ajutorul tău, deci calmează-te.
Adună-te, bine ? Poţi să faci asta ?
Da, da.
Bine.
Mă îndrept către cantină.
- Vrei să-ţi aduc ceva ? - Nu, e în regulă, mersi.
- Cum decurge căutarea ? - Nu ştiu.
N-am mai auzit nimic de când a plecat Varro şi echipa lui.
Să sperăm că vor face diferenţa.
În momente ca acesta apreciezi cu adevărat ce ai,
- ... pe cine ai. - Asta-i sigur.
E ca şi cum... Avându-l pe Matt a contat enorm,
ştiind că e acolo pentru mine, orice ar fi.
Sunt norocoasă să am pe cineva.
Şi, Lisa ştie ?
Ce să ştie ?
Ce simţi pentru ea ?
Ştiu că probabil nu e treaba mea,
dar... am văzut felul în care
eraţi împreună şi...
Da ? Nu, nu. Nu, Lisa...
Eu şi Lisa suntem... e strict plat...
Profesional. Platonic.
- Profesional platonic. Nu suntem... - Îmi pare rău.
- Am perceput greşit... - Nu, e o simplă greşeală.
Se mai întâmplă, ştii, uneori, aşa că...
- Te îndreptai către cantină ? - Da.
- Acolo mă duc. - Bine. Mulţumesc.
Ziceam doar, evenimentele recente m-au făcut să privesc în perspectivă.
Cum ar fi, cine l-a pus pe el la comandă ?
El. Era cercetătorul şef pe Icarus.
Iar eu am rezolvat misterul celui de-al nouălea simbol.
Da, mersi pentru asta.
Ce vrei să spui ? Vrei să fii cercetătorul şef ?
Nu. Cred că e timpul ca toţi să avem ceva de spus
în luarea deciziilor.
M-am săturat să decidă el ce e mai bine pentru noi.
- Stai puţin ! - Hei, hei !
Mersi. Minunat, ce ai făcut ?
- Nimic. Ce ai făcut tu... ? - Ai apăsat accidental ceva !
- Apasă butonul "Deschide." - Pentru că...
- Asta nu-i a bună... - Hei, Eli !
- Aşteaptă ! Am reuşit ! - Eli, vrei să...
Poate... putem să...
- Voi vânaţi mult pe Pământ ? - Dacă pui la socoteală pescuitul.
Crescând, eu şi fratele meu am învăţat de la tatăl nostru
să vânăm, să ucidem, însă cel mai important lucru,
respectul pentru sălbăticiuni.
Lucrul ăsta nu e deloc nobil. E un monstru.
Spre deosebire de noi, animalele nu cunosc ura.
Ştiu doar frica şi foamea.
Avem ceva aici !
Urmele...
se opresc.
A fost multă agitaţie aici.
Jos, la pământ !
- Opreşte-te ! - Lasă-mă !
L-am pus pe fugă ! Asta e şansa noastră !
Ba pe naiba ! Te va separa de grup apoi te va ataca !
Tu ce crezi că s-a întâmplat acolo ?
Ne-a ademenit în locul ăla, ne-a aşteptat.
E inteligentă !
Tot timpul în care am vânat-o, de fapt ea ne-a vânat pe noi.
- Eşti gata ? - Fă-o !
- Gata ? - Da.
- Ce ? - De ce n-ai tras ?
Nu poţi şti cum acţionează cineva sub presiune.
Oamenii panichează, îngheaţă.
Se mai întâmplă, însă nu şi ţie.
Ţi s-a întâmplat ceva.
Ce ?
Cred că am murit.
După operaţie, în timpul convalescenţei,
m-am trezit la un moment dat...
degeaba.
Nu auzeam, nu vedeam, nu mă puteam mişca.
Eram blocat într-un întuneric aşa cum nu mai văzusem niciodată.
Ţi-a fost frică.
E o reacţie normală.
Am făcut lucruri nebuneşti la vremea mea, mi-am riscat viaţa fără să clipesc.
Fără frică.
Dar acum...
ştiu doar întunericul ăla
şi faptul că nu vreau să mă întorc vreodată acolo.
T.J. te-a sedat puternic pentru operaţia aia.
Te-au oprit.
Probabil prima dată şi-a revenit creierul tău,
apoi a durat puţin până şi-a revenit şi restul corpului.
Crezi că asta a fost ?
Nu pot pretinde că ştiu ce e moartea,
dar ştiu în inima mea că nu asta e.
- Ar trebui să ţină până ajungi pe navă. - Nu mă întorc.
- Nu renunţ la oamenii mei. - Nu renunţă nimeni.
Trebuie să te gândeşti cu atenţie.
Copcile alea se vor deschide imediat. Dacă începi să sângerezi ?
Îmi pare rău, dar în starea ta, eşti o povară pentru noi.
În cel mai bun caz, ne vei încetini.
În cel mai rău, vei muri.
O voi aduce înapoi. Ai cuvântul meu.
Trebuie să plecăm.
Ne putem întoarce mai târziu să îngropăm cadavrele.
Ascultă-mă, adu-o înapoi teafără.
În regulă, să mergem.
Eli, recepţie.
- Da ? - 'Neaţa.
- Dl. Brody e cu tine ? - Da.
Voi doi trebuia să fiţi în camera de control, rulând diagnostice.
Unde sunteţi ?
Ne luăm ceva de mâncare.
Grăbiţi-vă. Ştiu că nu e o treabă prea plăcută, dar trebuie făcută.
Terminăm şi plecăm.
Aici ?
- E bine. - Pentru ce ? De ce ne oprim ?
Am stabilit că animalul e inteligent.
Ne vede ca pe o ameninţare, aşa că ne pândeşte, iar până la urmă
va încerca să ne ambuscheze iar, însă de data asta, vom fi pregătiţi.
Gata.
Cum stăm cu timpul ?
Avem şase ore până pleacă Destiny.
Nu ne-ar abandona.
Nu, dacă cred că mai trăim.
Tocmai de asta trebuie să reparăm radioul.
Mă... priveai cum dorm ?
Nu, nu. Verificam să văd dacă...
dacă eşti trează şi nu păreai să fii, însă acum..
acum eşti.
- Ţi-am adus ceva de mâncare. - Drăguţ din partea ta.
Dr. Park, cum te simţi ?
Sunt... bine, mersi.
- Cum progresezi cu calculele ? - Da, le-am terminat.
Nu-mi vine să cred. O pui să lucreze ? E rănită.
Da, coastele ei, nu mintea.
Dale, eu l-am rugat să-mi dea ceva de făcut.
- O iau razna stând degeaba. - Bun, bun.
- Ne vedem pe Punte. - Da, termin vizita şi...
Nu te grăbi.
- Ceva ? - Nimic.
Nu încă.
Am o presimţire că asta e o greşeală.
În timp ce noi stăm aici, creatura aia se îndepărtează cât poate de noi.
Nu, creatura ştie că o vânăm, aşa că trebuie să-şi apere bârlogul.
Pentru asta, trebuie să se asigure că nu ajungem la el.
Da, are sens.
Dar dacă te înşeli,
nu te baza ca o să te mai întorci pe navă.
- Crezi că nu vreau să-i salvăm ? - Da.
- Sunt sigur că vrei. - Se pare că mai ai ceva de adăugat.
Orice ai avea în gând pentru tine şi T.J.,
poţi să-ţi iei gândul, bine ?
Pentru că n-o să se întâmple.
Ce-ar fi s-o lăsăm pe ea să decidă ?
Varro.
- Spune, Tesia. - Se îndreaptă spre voi.
Începem.
Haide...
Haide.
Sunt aici. Sunt chiar aici !
- Aţi ucis-o ? - Da.
În regulă. Ar trebui să plecăm. În câteva ore va începe să se întunece...
Sunt mai mulţi acolo.
A devenit prea uşor să-i urmărim.
De parcă ne sfidează să-i urmărim.
Ne ademenesc să ne termine.
Creatura care ne-a atacat în tabăra e mai mare decât cea pe care o urmărim.
Urmele sunt mai mici, sunt puii. Ne apropiem de bârlog.
Faptul că avem de-a face cu mai mulţi, reduce şansele să ne găsim oamenii vii.
Adică te-ai răzgândit ? Pentru că o pot face singur.
Nu poţi.
Nu cred că o putem face nici împreună, însă voi merge până la capăt.
De altfel, fiind atât de aproape de cuib, nu mai e cale de întoarcere.
Chestia aia e prea mare, prea puternică.
Nu suport gândul să fiu mâncat de viu.
Când vine vremea, dacă n-am curaj s-o fac singur...
- Ce vrei să spui, caporal ? - Că nu vreau să mor aşa !
Prefer să mă ucidă mai întâi !
Hei, ascultă-mă.
Ai de ales.
Fie înduri şi te întorci pe Destiny cu capul sus,
fie mă forţezi să-ţi salvez pielea şi trăieşti cu ruşinea.
- S-a înţeles ? - Da, d-nă.
Sunt lt. Johansen, terminat.
E cineva acolo ?
Îmi aduci aminte de un camarad de arme.
Primul în luptă, ultimul care părăsea teritoriul inamic.
Era neînfricat.
Până la urmă s-a oferit voluntar pentru o misiune sinucigaşă.
Nu-i era frică. Ar fi trebuit să-i fie.
Greşea. În situaţiile când sorţii îţi sunt potrivnici
şi priveşti moartea în faţă,
frica te ţine pe tine şi cei din jurul tău în viaţă.
Sunt lt. Johansen...
Aici Greer, terminat.
Sergent ?
Lt., care e situaţia voastră ?
Eu şi caporalul Reynolds suntem într-o peşteră
pe partea unui deal, deasupra unei vâlcele.
Undeva la nord de tabără.
Creatura care ne-a atacat ne-a adus aici
şi se pare că îşi păzeşte teritoriul, aşa că apropiaţi-vă cu atenţie.
Caporalul e rănit şi nu putem încerca să scăpăm.
Rezistaţi, locotenente. Venim după voi.
Recepţionat.
Scuze. Am pierdut noţiunea timpului.
Nu sunt surprins. Fiecăruia îi place compania celuilalt.
Nu ştiu dacă ai vrut să spui ceva prin asta,
dar ar trebui să ştii că nu e nimic între mine şi Park.
- Bineînţeles că nu. - Ce vrei să spui prin "bineînţeles că nu" ?
O spui de parcă nu s-ar putea întâmpla vreodată.
- Păi nu. - Bine, am înţeles. Deoarece ea e aşa...
- ... atragătoare iar eu... iar eu nu ? - Nu, nu, să... hai să spunem
că tu nu pari genul romantic.
Serios ? Bine, ce gen sunt, atunci ?
Tipul bunului prieten, evident.
Confidentul de încredere. Tipul care e mereu acolo, pentru consolare.
Aşa e viaţa, mă tem.
Toţi avem rolurile noastre predestinate.
Însă partea cea bună,
o viaţă fără încurcături romantice
face dedicarea vieţii ştiinţei mult mai simplă.
Serios, Eli, n-am timp de asta.
Au nevoie de mine în infirmerie. Col. Young şi lt. James tocmai s-au întors.
Sunt răniţi.
- Ce ai făcut ? - Nimic. Şi-a făcut-o singur.
- Era înăuntru apăsând butoane... - E în regulă ?
Da, potrivit monitoarelor e bine.
- E doar... congelat. - I-ai spus lui Rush ?
Nu, nu, şi nici n-o să-i spunem, nu încă, cel puţin.
Măcar o dată aş vrea să rezolv ceva fără ajutorul lui.
- Eli, trebuie să-l scoţi de acolo. - Ştiu, de asta eşti aici.
Încă mai ai din cunoştinţele extratereştrilor, nu ?
- Eli... - Fă-mi o favoare. Aruncă o privire.
Vezi dacă găseşti ceva.
Asta trebuie să fie.
Merg înainte, cercetez zona. Dacă e liber, te anunţ prin radio.
Nu prea cred.
- Dacă ai ceva de spus, spune. - Nu cred că eşti în stare.
- Mă numeşti laş ? - Nu, nu eşti un laş,
însă ai îndoieli, iar asta e o problemă.
N-avem timp să-ţi rezolvi tu problemele.
- Aşa că mă duc eu. - Nu, eu mă duc.
Însă voi avea nevoie să creezi o mică diversiune pentru mine.
O să fim bine, aproape au ajuns.
- Eşti gata, caporal ? - Da, d-nă.
Ţinteşte-i ochii.
Locotenente !
- Nu trage ! - Ce ?
- Nu cred că vrea să ne facă rău. - O am în cătare, d-nă.
Nu, focul. Recunoaşte inteligenţa.
N-a oprit-o să încerce să ne ucidă.
Deoarece eram o ameninţare pentru ea şi familia ei.
Recunoaşte ameninţarea şi se duce după ea.
Pe asta contam să mai câştig nişte timp,
aşa că vă sugerez să vă mişcaţi.
Încet.
Să mergem.
E inteligentă.
Destul de inteligentă să ştie că o pot răni serios,
poate chiar ucide,
şi destul de inteligentă să ştie
că aleg să n-o fac.
Să mergem.
- Deci ? - Nu ştiu, nu văd nimic.
... faci ?
Ce dracu ?
- Asta e, atunci. - Ce anume ?
Tocmai am terminat un diagnostic detaliat al unei capsule de stază.
Foarte informativ.
Câte ai omorât ?
Cam nici una, dar am reuşit să scap de ele şi să mă întorc.
Cred că aş putea dormi o săptămână.
Felicitări, am auzit că eşti un om liber.
Aparent, cineva a pus o vorbă bună pentru mine pe lângă col. Young.
Oricât aş vrea să-mi asum meritele, n-am avut timp.
Ştiu. A fost sergentul Greer.
Greer ?
Mi-ar face plăcere să-i mulţumesc, dar am impresia că va susţine
că nu ştie despre ce vorbesc.
Da, probabil.
Am vrut să trec să-ţi spun că îmi pare rău
pentru oamenii tăi...
şi că chiar dacă te simţi singur,
nu eşti.
Ştiu.
Intră.
Ai spus că vrei să ajuţi la gătirea cinei din seara asta.
Becker e pregătit.
Eşti bine ?
Da.
Bun.
Şi cu asta am terminat runda asta de diagnostice.
- Acum putem trece la partea amuzantă. - Partea amuzantă ?
Putem începe verificarea capsulelor de stază.
Nu aşa repede.
Să terminăm de examinat datele despre secţiunea aia înainte să...
mergem acolo să apăsăm butoane.
Da, sigur, aveţi dreptate. Explorăm cu grijă.
Cum te simţi ?
Mi-ai lipsit.
GRĂTARUL LUI BECKER
Traducerea şi adaptarea Mr H. @ www.titrări.ro
Transcript www.addic7ed.com