Sunt infirmieră. Mă cheamă Ilene. Te doare ceva?
Pe o scară de la 1 la 10.
Mă doare când respir. Sunt bine.
Încearcă să nu mişti. Poate ţi-ai fracturat o vertebră.
- Îl voi examina acum. - Juan.
E Juan Salazar!
Mă vei ajuta să o scot de acolo. Haide.
- Să aşteptăm ajutoarele? - Noi suntem ajutoarele. Înapoi!
O vei trage de acolo.
Ţine-o nemişcată. Poţi?
Nu-i nimic. Stai liniştită. Respiră.
O să tai centura de siguranţă.
Când o să cadă, prinde-o şi îndrum-o...
Ai grijă la coloana vertebrală. Aşa e bine.
Susţine-i coloana.
Uşurel. Ţine-o.
Apuc-o de genunchi. Când termin de numărat. Gata?
Unu, doi, trei!
Înapoi, acum!
Accident de SUV-uri, cu vreo lună în urmă.
Cara Evans a avut vertebrele rupte,
plămânul perforat şi o fractură la gât.
Juan Salazar a fost lovit direct în impact. A murit pe loc.
Era jucător de baseball. Cel mai bun începător din ligă.
Gogoşile dispar ca pâinea caldă. Ştiu privirea aia.
Procuror asistent Jan Ottinger, el este drul. Cal Lightman.
Un procuror asistent fără timp de vorbă...
sau de gogoşi...
Să vedem imaginile cu accidentul.
"Miros" o ştire de senzaţie.
Trei tipi se plimbau cu SUV-ul ăla. Au scăpat nevătămaţi.
- Omucidere accidentală? - Crimă de gradul doi.
- Serios? Crimă? - Da.
Şi cât treaba e încă proaspătă, vrei să afli care conducea.
Puştii nu-şi pârăsc amicii doar pentru că aşa vrei tu.
E mai complicat de atât.
Juan Salazar era un tânăr talentat ucis în floarea vârstei.
Nu vrei să obstrucţionezi justiţia, dre. Lightman, nu-i aşa?
Dre. Lightman? La ce te uiţi?
Nu mai sunaţi. Nu tipăriţi nimic.
Ăsta e un semn de vinovăţie. Titlul articolelor se va schimba.
LIE TO ME Sezonul 3 Episodul 11
Traducerea şi adaptarea: Felixuca @ Nifty Subtitles Team
Comentarii pe www.tvblog.ro
Tipii ăia nu se pot privi în ochi. Asta-i vinovăţie şi...
Da, e vinovăţie. Au furat o maşină şi apoi au ucis pe cineva.
- Mă laşi să termin? - Da.
Se simt vinovaţi pentru ce i-au făcut lui Salazar.
Şi ruşine pentru ce-i vor face prietenului lor.
Fiecare îl aşteaptă pe celălalt să vorbească primul.
Voi doi, afară. Tu eşti Mark, nu-i aşa?
Ia loc. Vreau să vorbim.
Vrei să-ţi torni prietenii? Tu nu eşti un trădător, nu?
Nu-i şi cazul lor. Te-ar fi trădat, dacă nu interveneam eu.
Crezi că mint? Şi eu îmi dau seama.
Nările larg deschise, ochii îngustaţi...
Este de înţeles.
Dar dacă te mint, cum de ştiu, după expresiile lor,
că tu conduceai maşina?
- Tu eşti avocatul lui. - Da.
- Eşti apărător public? - Da.
Nu-i nimic. N-a spus nimic... în cuvinte.
Şi eu nu sunt poliţistă.
- Ce s-a întâmplat? - A fost împuşcat.
Are o rană de glonţ în piept.
Puls 140, neregulat.
Presiune 60 cu 30, sunet respiratoriu redus pe partea stângă.
- A reacţionat la stimuli? - Nu ştiu.
La numărătoarea mea: unu, doi, trei.
Lois, pregăteşte-te să-l intubezi.
Doug, ne trebuie un aparat respirator.
Ne vedem în garaj.
- Eşti minunată. - Mulţumesc.
Mă gândeam să trecem peste momentul ăsta.
Eşti minunată în ceea ce faci.
- Dr. Cal Lightman. - Ilene Clarke. Eşti nou, doctore?
Nu sunt soiul acela de doctor. Urci sau cobori?
Cobor. "B". Mulţumesc.
Ce uşurare.
Nu e muzică.
- Poţi spune că-s o pacoste. - Serios? De ce?
Sunt cam curios.
Mă tem că nu poţi intra aici.
- Spune-i-o procurorului. - Lucrezi pentru Procuratură?
Ştiu. Dar cu criza asta, nu poţi face nazuri.
Cu ce te pot ajuta?
Înainte să fie închis un puşti pentru uciderea unei vedete din baseball,
m-am gândit să aflu şi versiunea ta a poveştii.
- A mea? De ce? - Nu ştiu. Faţa ta are ceva...
Cred că ascunzi ceva.
Îmi pare rău pentru ce-a păţit Salazar şi puştiul care l-a ucis.
Mark Jackson? Aşa îl cheamă?
Procuratura îl consideră adult. Viaţa lui e distrusă.
Va primi o sentinţă de adult.
A fost o tragedie teribilă pentru toţi cei implicaţi.
Dar putea ieşi mai rău
dacă n-o scoteai pe femeie din maşină înainte ca aceasta să explodeze.
- Asta e meseria mea. - Întrebările vin mai târziu.
Am auzit că o chestie obişnuită la cei ca tine.
Adică?
Poliţişti, pompieri, soldaţi. Nu-i nicio ruşine să fii mândră.
Şi eu aş fi.
Nu cred că ai venit până aici doar ca să-mi spui asta.
Ajută-mă să-i salvez viaţa lui Mark Jackson.
Nu ştiu de ce, dar am încredere în tine.
- Ilene, ţi-am adus masa. - Mai încolo, Kent.
Trebuie să mănânc ceva.
Te pregăteşti pentru următorul?
M-am prins. Eşti doctor în ştiinţa comportamentului.
Şi tu eşti dependentă de adrenalină.
Îmi place ce fac, dacă la asta te referi.
Da. Când nu moare nimeni. Apropo, n-ai de ce să te simţi vinovată.
- Nu-i poţi salva pe toţi. - Ştiu.
Are importanţă pentru tine faptul că e o vedetă sportivă?
- E o viaţă ca oricare alta. - Aşa-i.
Cât de aproape de moarte trebuie să ajungă
pentru a te incita?
Eşti bolnav.
Respiraţia gură la gură. Nimic nu-i mai intim de atât.
Şi apăsările pe piept,
ştiind că dacă te opreşti, la fel va face şi inima.
Cum am spus, asta e meseria mea.
Dar, contrar a ceea ce ai spus, eu nu pun întrebările mai târziu.
Deci accidentul este doar preludiul. Salvarea e evenimentul principal.
Doar când le salvezi vieţile te simţi eliberată.
- Eşti bine, Ilene? - Da.
Du-te acasă, te rog.
Mereu eşti aşa de intimă cu tipul cu livrările?
E fratele meu.
Nu ştiu de ce ai venit aici. Dar susţii o idee dementă.
Mie-mi spui? Pentru aşa ceva trăiesc.
Fiul tău a furat SUV-ul, dnă Jackson.
Vecinul era în vacanţă, bine?
Mark şi prietenii săi au împrumutat maşina aia.
Asta ţi-a zis Mark?
Sau aşa te-a învăţat avocatul lui să spui că ţi-a zis Mark?
Dumnezeule.
E greu să creşti un copil, mai ales un băiat, singură.
Fac tot ce pot.
Mark n-a făcut-o pentru prima dată, nu-i aşa?
Îi mergea aşa de bine... Se înscrisese şi la Medicină.
Simt teama din vocea ta.
Credem că procuratura exagerează acuzându-l de crimă de gradul doi.
- Vrem să te ajutăm, dnă Jackson. - Lucraţi pentru procuratură.
Ne place să credeam că lucrăm în slujba adevărului.
Când s-a întâmplat asta...
şi când Mark a aflat că Juan Salazar e victima,
ştii ce mi-a zis?
Ştii ce mi-a zis copilul meu?
M-a întrebat: "Eu de ce-am scăpat şi el a murit?".
Remuşcările supravieţuitorului.
Ştiu foarte bine că a furat maşina aia.
N-a încercat să mă mintă. A greşit şi o ştie.
Însă jură că a trecut pe verde, la semafor.
Şi tu îl crezi?
Sunt mama lui. Îl cred.
De ce nu mi-a spus şi mie că a trecut pe verde?
Ai dat-o jos? Scoate-l din frigider.
Ţi-ai scos şapca, da? Bagi nasul şi-l miroşi.
Aştept.
Nu miros laptele
până nu-mi spui că mă laşi să vizitez ruinele maya, tată.
Dacă asta înseamnă să te duci în Cancun cu nişte adolescente,
îţi urez mult noroc, Em.
Dacă vrei să vizitezi ruine maya, pot să...
Tată? Tată? Ce s-a întâmplat? Mai eşti acolo?
Tată?
Nu-ţi face griji. Vei fi bine. Sunt aici.
O victimă de accident de maşină, cu pulsul normal.
Pupilele reacţionează şi poate respira.
Dre. Lightman, deschide ochii.
- Reacţionă pe loc? - Era ameţit.
- S-a plâns de vreo durere? - Nu.
Mă auzi?
Ai suferit un accident.
Cal?
Bună. Cum te simţi?
De parcă m-ar fi lovit maşina. Cât timp am fost inconştient?
Nu mult. Ai suferit o contuzie. Te vor ţine o zi sub observaţie.
- Bine ai revenit, dre. Lightman. - Ea ce caută aici?
A ajuns prima la locul accidentului.
- Te-a salvat. - Da?
Mă întorceam acasă de la muncă. Am văzut accidentul.
- E o poveste credibilă. - Eşti gata să mergi în salon?
O să merg cu ea.
Nu cu tine. Tu... fă paşi.
Tată.
Nu-i nimic. Are nevoie de odihnă.
Aşteaptă.
A fost amuzant. Fă-mi un serviciu. Adu-mi un ceai bine făcut.
Anul ăsta... dacă se poate.
Ţine-o pe femeia aia departe de Emily.
Bun. Crezi că Ilene a avut legătură cu accidentul?
Nu. Din pură coincidenţă a apărut la ţanc ca să mă salveze.
Chestii de-astea se întâmplă mereu, Gill.
Ce s-a întâmplat când a ajuns acolo?
Nu ştiu. Ţin minte doar că mă mângâia pe cap.
Ea a sunat la 911, Cal.
A rămas cu tine după ce ţi-ai pierdut cunoştinţa.
Mulţumită ei ai ajuns aici atât de repede.
Nu. Încep să-mi amintesc. Parcă avea un nimb în jurul capului.
Ce-a păţit celălalt şofer?
A scăpat. Maşina lui avea airbaguri.
A zis că ai trecut pe roşu.
Aiureli. Aşa a păţit şi puştiul cu jucătorul ăla de baseball.
Emily, diseară nu rămâi acasă de una singură.
- Bine, scumpo? - Nu sunt un copil.
- Stai la o prietenă, bine? - De ce?
- Bună tentativă, tată. - Ce-i?
Am fost victima unui accident de maşină, Em.
Bine. De data asta n-o să te suspectez.
Noroc.
Mai sunteţi aici?
Trebuia să te loveşti mai tare la cap.
Te-am auzit!
Scuze. Bună. Unde e drul. Lightman?
Nu-i aici. Te pot ajuta cu ceva?
Nu mai solicita favoruri poliţiei din Washington.
Încerci să pui mâna pe mărturisirea lui Mark Jackson?
Dacă Mark n-a trecut pe roşu,
n-ar trebui să facă închisoare pentru un accident.
A furat o maşină şi a fugit de la locul faptei.
- A mărturisit. Cazul e închis. - Nu-i acolo.
Şi de ce ţi-e aşa de ruşine?
- Poftim? - M-ai auzit.
Încearcă să nu înghiţi în gol. Nici să clipeşti.
Bine... Deci ai inimă.
De ce nu-mi ceri să-ţi arăt dulapul meu?
- De ce faci asta, Ilene? - De ce-i ajut pe oameni?
Ştii... îţi citesc multe pe chip.
Eşti speriată, apoi furioasă. Apoi eşti mândră.
Dre. Lightman, ai suferit o lovitură gravă.
N-ar trebui să te dai jos din pat.
Vrei să aflu adevărul despre tine.
Nu-i aşa? Mă conduci spre el.
Dar această teamă...
Eşti îngrozită că nu voi înţelege.
- Deci salvezi oameni. - Asta e slujba mea.
M-am cam săturat de falsa ta modestie, Ilene.
- Bine. Îi ajut pe oameni. - Atunci când poţi.
- Juan Salazar este... - Cum este?
Nimic.
Am văzut cât te-a afectat moartea lui.
De parcă e primul pacient pe care-l pierzi.
Serios? Chiar a fost primul?
Interesant, pentru că, teoretic, n-a murit din pricina ta.
A murit în urma impactului.
Aici sunt 16 articole.
Câte unul pe an. Cam în aceeaşi perioadă.
Şi Salazar e singurul mort din această colecţie.
Ajută-mă să-l salvez pe Mark Jackson.
Acum mă şantajezi?
Sau lasă-l să putrezească în închisoare.
Până la urmă, el nu e un jucător faimos de baseball.
E doar un hoţ de maşini care o căuta cu lumânarea.
- Am plecat. - Unde te duci?
Acasă, scumpo.
- N-ar trebui să faci asta. - Spune-mi ceva ce nu ştiu.
Ştii că vrei să o faci.
Tată!
Parcă ţi-am zis să stai la o prietenă.
- De ce ai ieşit din spital? - Testele mi-au ieşit excelent.
Am numărat până la zece. Am spus alfabetul invers.
Reagan e Preşedinte... din punct de vedere liberal.
- Şi tu? - Îmi luam câteva lucruri.
- Serios? - Da. Mă duceam la Francie acasă.
Am suferit o contuzie, Em, nu mi-au extirpat creierul.
- Te duceai la Willy, nu-i aşa? - La Liam.
N-ar trebui să stai întins, să te odihneşti?
Adică să mă servească alţii?
Ce idee bună! Oamenii isteţi gândesc la fel.
Trezeşte-mă din oră în oră.
- Tată... Cum rămâne cu... - Cu ce?
- Cu Liam. - Ce-i cu el?
Ce pacoste eşti!
Dacă nu mă trezeşti din oră în oră, cu aşa o lovitură la cap...
Pe bune, Em. Nu-mi place s-o spun, dar...
Îmi dai nişte fasole pe pâine înainte să dau colţul?
Cred că glumeşti.
Când Jackie a căzut în cap la antrenamentele majoretelor,
a trecut la o dietă cu lichide, zile întregi.
Da? Atunci dă-mi o bere.
Încerci să mă enervezi, sau aşa eşti tu de obicei?
Aşa sunt eu.
- Nu. Nu. - Ce-i?
- Dă-mi-l. - Trebuie s-o sun pe Gillian.
Nu. Trebuie să te odihneşti, altfel plec la Liam acasă.
Mult noroc, de-ncerci să mă opreşti în starea asta.
- Aşa că lasă munca. - Munca?
Bea apa. Pe toată.
- Em? - Ce-i?
- Stinge lumina. - Închide ochii.
Uite... Nu ştiu. Bine?
Ştiu doar că l-am ucis pe Juan Salazar. Eu.
I-ai spus mamei tale că ai trecut pe verde. Aşa e?
- De ce nu mi-ai spus? - Nu m-ai întrebat.
- Era verde, nu-i aşa? - Nu ştiu ce vreţi să spun.
Asta e problema, Mark.
Îţi faci prea multe griji cu ce vor ceilalţi să spui.
- Ai greşit furând maşina aia. - Totul a fost o greşeală.
Dar ai trecut pe roşu? Opreşte-te. Închide ochii.
Întoarce-te acolo. Spune-mi ce-ţi aminteşti.
Asta e tot ce vreau să aud.
Era verde. N-am trecut pe roşu.
Bine.
Un coşmar. Stai puţin.
Schimb postul...
Nu. Tot îl văd. Probabil mi se trage de la creier.
Din nou?
Emily ne-a invitat să venim ca să nu ieşi tu din casă.
Unde-i obrăznicătura aia?
- La şcoală. - Asta-i o schimbare.
- O să i-o plătesc. - Chiar ai citit cartea asta?
Nu, Loker. O ţin pe-aici
ca s-o găsească unii ca tine şi să mă creadă deştept.
Ar putea fi a lui Emily.
Doi oameni, unul fiind tu, traversează o intersecţie.
Se lovesc. Amândoi susţin că n-au trecut pe roşu.
Cum se poate?
N-aţi repetat ce-o să ziceţi?
Ca vizita să fie şi mai enervantă...
Am venit mai ales să vedem dacă eşti bine.
Noaptea trecută ai dormit pe canapea?
Îmi place acolo. Ce-are canapeaua?
Cineva manipulează semaforul, victimele sau pe ambele.
Tu eşti una dintre victime.
Asta-mi dă dureri de cap mai rele decât accidentul.
Cine poate schimba semnalul semaforului?
Serviciile Secrete au nişte transmiţătoare speciale.
- Şi FBI-ul. Se cheamă Opticon. - Şoferii de ambulanţă.
Deci Ilene Clarke poate manipula semaforul.
Personalul de pe ambulanţă lucrează în ture.
Va spune că oricine putea schimba culoarea semaforului.
Ce mai ştim?
Ilene Clark locuieşte în DC cu fratele ei mai mic, Kent.
S-au tot mutat pe Coasta de Est.
Nu mi-a sărit nimic în ochi
până să verific tăieturile alea din ziar găsite de tine.
Ţi-a scăpat un articol.
Mereu în decembrie, în jurul datei morţii mamei sale.
Ilene ajunge prima la locul accidentului.
Face pe eroina.
Uite cum e îmbrăcată. În toate, poartă haine de stradă.
E liberă. De fiecare dată.
Ştie de dinainte unde se vor petrece accidentele.
N-a murit nimeni până la Juan Salazar.
Deci se agravează.
Nu. Cu Salazar a greşit. Pentru prima oară.
Şi remuşcările o ucid.
Ilene nu-i acasă.
Ea... Ilene nu-i acasă.
Ea a scris asta? Şi mai bine. Tu ai făcut-o.
Ce ai acolo? Pot să beau ceva?
Mi s-a spus că trebuie să fiu bine hidratat.
Serios?
Asta e... soluţie de curăţat?
- E un suc de coacăze. - Aşa-i.
- Povesteşte-ne despre accident. - Ce accident?
Cel de la care a început totul. Care v-a lăsat orfani.
A fost un simplu accident.
- Un accident. - Spre deosebire de celelalte.
Ilene e un om bun. E o eroină.
Spune-o din nou, far aşa faci chestia aia cu umerii.
- Ce chestie? - Asta.
Înseamnă că n-o consideri, de fapt, o eroină.
Pot să te întreb ceva, Kent?
Sora ta a fost implicată în accident?
- Ilene... se juca. Era mică. - Cum se juca?
Cred că ştiu eu.
Cu o minge, nu-i aşa?
Bătea mingea... în maşină.
Kent, ai suferit traume neurologice în urma accidentului?
Mama i-a zis să înceteze, dar Ilene...
Nu mai vreau să vorbesc despre asta.
Încă eşti furios pe ea.
Mama s-a întors la ea şi a ţipat.
Din sensul opus venea altă maşină. Mama a intrat pe contrasens.
Şi şoferul celălalt... a claxonat.
Mama l-a văzut, dar...
Nu te grăbi, băiete.
Ilene a încercat s-o salveze. Dar nu a reuşit.
Nu-i nimic. Nu-i nimic, Kent.
Te vei bucura să afli că ai trecut pe verde.
Sunt încântat.
- O clipă mai târziu... - Era roşu.
- Doar aşa se putea întâmpla. - Nu văd nicio ambulanţă.
- Din nou, ea era liberă. - Îşi vedea de hobby-ul ei.
Parcă ar mai aştepta pe cineva.
Vezi asta? E teamă.
Pe o scară de la unu la zece, e pe la şapte.
- Teamă de ce? - De cel cu Opticon-ul.
Putem vedea materialul cu Salazar?
Asta e. Derulează înapoi.
Acolo. Focalizează.
Kent. Ce caută acolo?
Parcă s-ar uita la un film.
Nu. Se uită la sora lui. Uitaţi-vă la direcţia privirii.
Doar el pare să se amuze. Are ochii mari, sprâncenele ridicate.
Se pare că Ilene îl aştepta pe Kent la locul accidentului tău.
El urmăreşte. O controlează.
El o acuză de uciderea mamei lor.
- El face mizerie. - Ea face curat.
- Era acolo? - Da. Mi-a dat asta.
Poftim. Priveşte şi învaţă.
Trebuie să spun mai multe?
A clonat semnalul Opticon-ului de pe ambulanţa lui Ilene.
Ai intrat prin efracţie, nu-i aşa?
Îl vei împinge prea departe.
Un tip filmat cu telefonul e autorul accidentului?
Nu mă face să-mi pierd vremea.
De ce vrei neapărat să-l înfunzi pe Mark Jackson?
Cazul ăsta te-ar ajuta mult în carieră?
Condamnarea ucigaşului unei vedete din baseball...
Ai primi bilete la meciuri pentru toată viaţa.
Am încheiat aici.
După ce drul. Lightman a interogat-o pe Ilene Clarke,
a suferit şi el un accident. Ilene a ajuns prima la faţa locului.
De fapt a doua, după fratele ei.
N-au fost singurele incidente.
Kent provoacă accidente de maşină pe toată Coasta de Est.
Dacă vrei să faci o treabă bună, arestează-l pe Kent.
Fii o eroină. Salvează nişte vieţi omeneşti.
Am intrat singur. Sper că nu te deranjează.
- Unde e fratele meu? - E plecat.
Face rost de chestii de-astea.
Sunt fragmente din parbriz, diamantele lui.
Da. Le colecţionează de la locul fiecărui accident.
Sau nu. Tu le strângi pentru el.
Altfel scoate iarăşi mingea aia.
Din cauza mea a murit mama noastră.
Câţi oameni trebuie să mai culegi de pe pavaj ca să ispăşeşti?
Eu salvez oameni.
Kent mă întreabă de ce n-am reuşit să fac la fel cu mama.
Dar şi tu obţii ceva din asta.
Unabomber a fost turnat poliţiei de fratele său.
Însă tu nu ai făcut-o.
Kent nu se va opri. N-o poate face. Trebuie să-i salvez pe oameni.
Ai fi putut să-l opreşti. Nu eşti o eroină.
Ştim amândoi că ăla nu-i un sendviş.
Credeai că n-aş înţelege.
La intersecţia Lexington cu Maryland.
E imediat după colţ.
Înapoi cu toţii. Lăsaţi-l să respire.
Kent. Dumnezeule!
Surioară...
E telecomanda... folosită de el ca să te controleze.
Poţi să-mi spui unde te doare? Pe o scară de la unu la zece?
Nu. Lasă-mă în pace!
- Kent, calmează-te. - Nu, nu.
Vrea să moară. Vrea să îl vezi murind.
E nebunie curată!
Nu mai mult decât ce faceţi voi de-o viaţă.
Nu ţi-o pot spune mai clar.
- Asta vrei? - Exact asta vrea.
Altfel de ce ar fi ales un loc din apropierea casei?
Ţi-ai calculat bine momentul, nu-i aşa, Kent?
- De ce ai făcut asta? - Mi-ai luat diamantele.
Şi vrea să dea vina pe tine. Să te vadă dând greş din nou.
Asta îţi face, nu-i aşa?
Kent, s-a terminat. Încetează.
Obligă-mă.
Lasă-mă aici, să mor.
Aşa cum şi-a lăsat mama să moară?
Cum te simţi, Kent? Uită-te la ea.
Ai câştigat. Cum te simţi?
Fă-ţi treaba, scumpo.
Kent, ţi-a cedat un plămân.
Poftim.
Ai pregătit-o bine, amice.
E în stare stabilă. Femurul drept poate fi rupt.
Totul va fi bine.
Cum am zis când te-am cunoscut: eşti extraordinară la ce faci.
Poftim. Fă-o.
Atât ştiu sigur. N-ai vrut să faci rău nimănui.
Am auzit că asta i-ai spus procurorului. Mulţumesc.
Dar nu-i nevoie.
Amândoi ştim că merit ce voi păţi.
- Te bucură. - Sunt liberă.
Ştiu că sună ciudat, dar...
În ultimele nopţi, petrecute aici, am reuşit să dorm.
Sigur ţi se trage de la mâncare.
Dre. Lightman, când te-am întrebat ce fel de doctor eşti, ai zis...
- Am zis că sunt curios. - Şi ce ai găsit?
- O viaţă... - Care merită salvată?
Ai grijă de tine. Da?
- Dnă Jackson, bună. - Bună!
Ce mai face Mark?
E speriat, dar rezistă.
La închisoare nu e chiar ca la casa de corecţie.
Procurorul mi-a zis că s-au redus acuzaţiile.
Da. De asta am venit.
Voiam să-ţi mulţumesc că nu l-ai abandonat.
Îmi făceam doar treaba.
Poate dacă mi-o făceam şi eu pe a mea, n-ar mai fi ajuns aici.
Să ştii că sunt copii care au ambii părinţi,
cu toţi banii şi viitorul în faţă, şi tot o dau în bară.
Îl iubesc.
Dacă se poartă bine, poate ieşi în câţiva ani.
Sper să ai dreptate. Vreau să aibă un viitor.
- Ştiu că va avea. - Mulţumesc din nou.
Aia e cartea mea.
- Şi ăsta ce este? - Un test de memorie.
- A fost o simplă lovitură la cap. - La vârsta ta, nu-i doar atât.
De unde moşteneşti obrăznicia asta?
Am uitat. Spune-mi tu.
Să ştii c-am încuiat oroarea aia în pod cu un motiv.
Atunci de ce n-ai ars-o?
Pot să mă întorc la citit?
- Cine e? - O... verişoară.
O cheamă Kath.
Câtă mâncare prăjită...
- Tipul ăsta cine e? - Nu ştiu.
- Serios? - Serios.
A intrat în cadru când făcea mama ta fotografia.
Deci nu e o poză a ta, purtând blugi albi.
A mea? Niciodată.
- Ia te uită! - Asta e...
Eşti foarte isteaţă, Em. Şireată.
- Alea sunt ruinele maya? - Nu ştiu. Nu-mi amintesc.
La anul mă duc la Cancun cu prietenele mele.
- Pot să vin şi eu? - Deci mă laşi?
- Unde? - În Mexic.
- Pe cine? - Tată.
Despre ce vorbim?
- Nu fi naşparlet. - De la mine ţi se trage obrăznicia.
Să nu uiţi asta!
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c)
Asta-i în franceză, Em!