- Ţi se pare suficient de tare? - Poftim?
Te-am întrebat dacă-i suficient de tare.
Nu-i nimic. Încerc să nu muşc prea tare.
Tată, ea e Amanda.
- Ce-a mai zis despre mine? - Nimic.
Serios?
Şi restul.
- În regulă. Să auzim. - Ce?
O să te saturi vreodată de fasole?
Orice-ar fi, ea nu vrea să fie aici, deci ai târât-o în asta
şi nu, nu mă satur de fasole.
- Încă aştept un răspuns. - Ne vedem la şcoală. Bine, Em?
Stai, Amanda. Nu.
Ţi-am zis că-i o idee proastă.
Nu ştii dacă nu-i o idee bună până nu încerci.
Corect. Iată ouăle.
Tatăl Amandei e într-un spital de boli mentale.
La balamuc.
- E acolo de patru ani. - Cinci.
Vezi ce-a făcut?
A greşit intenţionat ca să te atragă în conversaţie.
- E şireată. - De la el mi se trage.
Emily crede c-ar trebui să te întreb dacă ai vrea...
Uite, nu contează.
Sunt sigură că eşti foarte ocupată şi că probabil doar mi se pare.
Amanda! De atât sunt sigur.
Nu crezi că-ţi imaginezi nimic.
Emily nu e fraieră, dar eu sunt şi mai isteţ.
S-auzim. Care-i problema şi cum pot să te ajut?
În aceşti cinci ani, nu-s sigură dacă l-au ajutat
sau dacă vor să vadă cât timp îl pot ţine acolo.
Bine. Să ghicesc. E un spital particular, da?
Da.
E mereu dopat, niciodată nu-i el însuşi.
Îl vreau pe tata înapoi, dre Lightman.
Wayne Dobar!
Fiica mea... e prietenă cu fata ta.
Voia să văd ce mai faci şi să te salut.
Eşti genul tăcut.
Eşti invizibilă. Ca fructul tău. Ca tine.
Eşti invizibil. Ca fructul tău. Ca tine...
Nu-ţi plac oamenii agresivi, nu?
Sincer, nu-s psihiatru,
dar nu vi se spune să vă vărsaţi cumva furia?
Eşti invizibil. Ca fructul tău. Ca tine.
Eşti invizibil. Ca fructul tău.
Băieţi! M-a atacat cu un cuţit!
Stai, dle Dobar!
Wayne, te rog, lasă jos cuţitul.
Fă cum spune drul. Grandon, Wayne.
Scuzaţi-mă, dar...
Îl vedeţi pe ţăcănitul din spatele vostru, cel cu mărul?
El avea cuţitul.
A ajuns la Wayne doar pentru că i l-a luat acestuia.
Îţi făcea treaba, amice.
Nu cumva plecai, dre Lightman? Da, ştim cine eşti.
Te cam grăbeşti. Tipul e speriat, nu-i periculos.
Ştii asta după sprâncene?
Ăsta e un spital psihiatric, nu un circ.
Ce să-i spun fiicei tale?
Mişto.
Dintr-o dată, mi-ai captat interesul.
LIE TO ME Sezonul 3 Episodul 9
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulţumiri www.addic7ed.com
Ai stabilit deja că drul. Grandon ascunde ceva.
- Poate că da, poate că nu. - Dar speri că da.
- Sigur că da. - Ce faci?
Pun pariu că drul. Grandon se îndreaptă chiar acum încoace.
Ştiu genul.
- Avem şoareci? - Ar putea fi şobolani.
Ai auzit vreodată de deratizare?
Tu ai auzit vreodată de "şanse egale"?
Aia pare a fi o brânză scumpă.
Pe cinci dolari că drul. Grandon ajunge într-o oră aici.
De ce ar face asta?
Mulţumesc mult.
Ca să se pună bine cu mine, pentru că ştiu ce se întâmplă acolo.
N-are nevoie să fac valuri.
Tu oricum te-ai pus pe treabă.
O prietenă a lui Emily mi-a cerut ajutorul.
Oricine are nevoie de tatăl său.
Până acum e posibil doar să fi înrăutăţit lucrurile.
Ştim de ce a fost internat Wayne Dobar?
S-a aruncat de pe un pod. Poate că Wayne chiar e ţăcănit.
Mulţumesc.
Iată-l. 44 de minute mai târziu.
- Îmi datorezi cinci dolari. - Poftim?
Pe bune?
Bună. Eu sunt Gillian Foster.
Dr. Mitch Grandon. Ce mai faci?
Am venit să întreb motivul vizitei drului. Lightman
şi, dacă acesta implică un pacient sau nişte rude,
să-i ofer ajutorul meu.
Scuze. Probabil am adormit. Unde sunt? Ce-am ratat?
Trebuie să-i putem spune fiicei lui Wayne Dobar
că acesta e pe mâini bune.
Te asigur că este pe cele mai bune mâini...
Care se pot cumpăra pe piaţă, nu?
Loker, la semnal, fiule. Maestre, preia orchestra.
E un om trist, confuz, aproape cuprins de remuşcări.
Însă nu e violent. Nu voia să sară.
Acea instituţie pe care o conduci...
- Radley. - Da, Radley. Asta e. E scumpă?
- În locul tău n-aş face asta. - Îmi cer scuze. Ce anume?
Să-i răspunzi prin alte întrebări. Ziceam şi eu.
Ce preţ se pune pe îngrijirile aduse unor bolnavi mentali?
- Nu voiam să spun asta. - Ba da.
Sau asta aş spune eu. Ce altceva să zici?
Excelent. Îmi citeşti gândurile.
Acum citeşte-le tu pe ale mele.
E prea greu? Bine. Să-ţi dau un indiciu.
Ai un balamuc de cinci stele în toiul recesiunii.
Trebuie să storci tot ce poţi de la pacienţi.
I-ai dat lui Wayne Dobar ceva mai multe medicamente
ca să-i încetineşti refacerea, în numele afacerilor profitabile?
Poftim?
Drul. Lightman vrea să spună
că dacă starea lui nu s-a ameliorat în cinci ani de tratament,
poate vă ofer eu încă o opinie.
Mie mi s-a părut că am vorbit destul de clar.
Te rog, nu. Animalele pur sânge sunt cam nervoase pe lângă străini.
Cum se simte fratele meu?
Drul. Lightman se duce acum să îl vadă din nou.
- Nu ţi-a spus Amanda? - Nu.
Da. L-a rugat să vadă cum se simte Wayne.
Crede că doctorii sunt cam generoşi cu medicaţia lui.
- Wayne e bine? - Da.
Amanda e acasă, dnă Dobar?
Gina, te rog. Mai bine sunaţi înainte.
- N-aţi fi bătut drumul degeaba. - Deci nu-i aici.
Nu. A plecat în Maryland. la campionatul regional de volei.
- Serios? - Da.
Locuieşte cu tine, nu?
După ce tatăl ei a...
Mama ei a murit la naştere. A fost groaznic.
- Amanda mă mai are doar pe mine. - Când se va întoarce?
Wayne e bine? Mă speriaţi.
Drul. Lightman şi drul. Foster fac tot ce pot.
Mulţumesc.
Vă avertizez că un simptom al schizofreniei lui Wayne
este că nu vorbeşte deloc cu oamenii în care n-are încredere.
Aşa cum n-a vorbit cu tine, mai devreme?
După tine.
Wayne, ea e Gill. Gill, Wayne. Wayne, Gill.
L-ai auzit. Acum poţi pleca.
Adică vrea... Eşti sigur? Wayne, vrei să plec?
Nu. Eu vreau să pleci. Vreau să aibă încredere în mine.
Stai puţin. Poftim.
Îmi împrumuţi rujul tău?
Fac asta în faţa ta
ca să nu-ţi cer să le opreşti mai încolo
şi ca tu să nu fii obligat să-mi spui...
- Nu pot face asta. - Întocmai.
Doctore, te-ai uitat la el fără să-l împiedici.
E vremea să gustăm sucul.
Asta-i pentru ce i-ai făcut banditului cu fructele.
Vrei şi tu? Ce-i? Nu-ţi place?
N-ai încredere? Nu ştii ce-au pus în suc?
Bine. Rămâne mai mult pentru mine.
Wayne? Wayne.
- Se poate? - Bine.
Probabil ţi-e dor ca naiba de Amanda.
Măcar ai o fereastră. Sau nu.
Amanda ţi-a scris ultima oară pe 10 aprilie, nu?
Cu luni în urmă.
Îţi faci griji pentru ea.
Hai să mai vorbim puţin despre ceea ce vezi pe geam.
Nu eşti deloc cuminte.
- Amanda e prietenă cu fiica ta? - Vorbeşte!
Deci nu-ţi faci griji doar pentru Amanda, nu?
Crezi că doar aşa poţi ieşi de aici, nu-i aşa?
Eşti la capătul puterilor.
Corect.
Atunci fă-o. Ai ocazia. Haide.
Dar odată plecat, eu nu te mai pot ajuta.
Vei fi pe cont propriu.
Sau rămâi aici, şi-i doar al tău.
Richmond Dobar, tatăl lui Wayne şi al Ginei.
Printre primii zece bogătaşi, proprietari de căi de curse,
diagnosticat cu schizofrenie şi paranoia în 1979.
A fost tratat la domiciliu şi, doi ani mai târziu...
A fost găsit spânzurat în apartamentul lui din Dubai.
Boala lui Wayne pare să fie ereditară.
Wayne a manifestat vreun simptom înainte să se arunce de pe pod?
Nu, sau nu au fost consemnate.
Ce ţi-a spus sora lui?
Gina Dobar duce mai departe munca tatălui ei.
Cred că Amanda era în casă când am vizitat-o,
dar că refuză să ne lase s-o vedem.
Se ferea de întrebare.
Dnă Dobar, m-aş fi aşteptat să te bucure vestea.
Ai stat cinci minute cu Wayne şi susţii c-ar trebui externat?
Cred că-s mai degrabă confuză.
Poveşte-mi despre ziua când a dus-o pe Amanda pe pod.
Nu prea e nimic de zis.
Am fost sunată de poliţie când el era deja în arest.
Nu-i stătea în fire, dar... totul se lega.
Având în vedere istoricul de boli al familiei...
Ştii despre tata.
Da. De ce i-ai minţit astăzi pe oamenii mei?
Poftim?
Le-ai spus că Amanda nu-i acasă,
dar n-ai comentat nici faptul că Wayne ia prea multe medicamente.
Pentru ce i-ar da o doză prea mare?
Nu ştiu. Banii? Banii tăi?
Dar cu ce ar fi Amanda de ajutor?
Nu pot răspunde până nu vorbesc cu ea.
Ne-am rătăcit.
Am ajuns dintr-o bucătărie mare într-una mică apoi într-o...
- Cum i se zice? - Cămară.
Aşa. O cămară.
Încerc să sparg gheaţa. Cum mă descurc? Îmi iese?
Amanda, Emily a tot încercat să te sune.
Mai vrei să te ajutăm, nu?
- Cum se simte tata? - E-ngrijorat pentru tine.
- Sunt bine. - Se vede.
Se poate?
Mulţumesc mult.
Sunt de banane cu nuci, nu? Minunat.
Ştii despre ce vrem să vorbim cu tine, nu?
Despre pod.
Mă ducea la îngheţată.
Magazinul era de cealaltă parte a podului.
Acum nu mai e acolo, dar mergeam în fiecare sâmbătă.
El îşi lua o cupă de îngheţată cu fistic
şi eu două cupe cu îngheţată de căpşune cu ciocolată.
Apoi totul a mers prost.
- Ce s-a întâmplat în acea zi? - Nu prea ţin minte.
A fost ca un coşmar.
Dar în pofida a tot, îl mai iubeşti pe tatăl tău, nu?
N-a fost vina lui. E bolnav.
Mama era nebună.
Cred că eram speriat mai mult...
că era boala întregii familii, că aveam să ajung ca ea.
Eu nu sunt ca tata.
Nu semăn deloc cu mama.
Poate doar când i-am arătat fundul reginei.
Regina Angliei?
Da. Nu ştiu ce mă apucase.
De ce nu i-ai mai scris tatălui tău?
Nu ştiu. Eram ocupată cu sportul, cu şcoala de vară.
Ce nu vrei să vedem în cartea aia?
- Pot să mă uit, scumpo? - Nu vom spune nimănui, promit.
- Bine. Ajunge. - În regulă, scumpo.
Astea sunt scrisorile pe care mi le-a trimis Wayne.
De ce vrei să ni le dai nouă?
Mi-a spus că Amanda nu i-a mai scris.
Wayne e un om bun,
dar are probleme.
Ca Amanda, aş vrea nişte asigurări că primeşte ajutorul necesar.
Orice aveţi nevoie.
Înţeleg de ce Gina abia aştepta să vedem astea.
Limbajul folosit e dezlânat.
Unele dezvăluie momente de luciditate.
Majoritatea-s haotice, incoerente, cu digresiuni nesfârşite,
fracturi de fragmente.
Ce s-a întâmplat?
Nimic. Sunt doar obosit.
E de parcă ar lua droguri de lux,
din cele pe care psihologii celor bogaţi şi faimoşi le prescriu
ca să-şi atragă clientela.
Sau Wayne chiar e bolnav.
Cal? Doar nu vrei să te iei de drul. Grandon.
Nu. E târziu.
Sunt obosit. N-avem ce face acum, nu?
Trebuie să tratăm cu grijă problema.
Ce? Nu mă crezi în stare, nu?
Eşti în stare să faci orice îţi propui.
Da?
- Ce-i în cutie, Wayne? - Nu te priveşte.
Da? Corect. Vino după mine.
- Unde mergem? - Te duc acasă, prietene.
Ce era în sucul de mai devreme?
Dre. Lightman, ce cauţi aici la ora asta?
Wayne nu e ţăcănit,
aşa că fugim împreună de aici.
Ce ţi se pare că fac?
Mie mi se pare că nu te simţi prea bine.
Stai puţin.
Duceţi-l într-un salon păzit şi ţineţi-l sub observaţie.
Bună, mamă.
Nu m-aşteptam să ne-ntâlnim aici.
Nu te-ai grăbit deloc, nu?
Arăţi bine, mamă. Îţi şade bine moartă.
Mai aduceţi nişte medicamente de-astea? Fuguţa.
Mereu m-ai făcut să râd, Cal. Ţi-am zis vreodată asta?
- Nu ţin minte. - Nu fi prost.
Ţin minte că mă făceai să râd.
Mai ţii minte vacanţa aia când am plecat cu toţii?
Toţi trei stăteam pe plajă: eu, tu şi tata.
Ne uitam la alţi oameni cu binoclurile.
Mai ţii minte? Ne imaginam ce spun de parcă am fi ştiut ce-şi zic.
Tu ai făcut zgomot, scumpo?
Nu. Era feribotul, neobrăzatule.
Nu ştiam că un feribot miroase aşa.
- De ce ai făcut-o? - Ce anume?
Ai zugrăvit sufrageria cu galben.
Ce era în mintea ta?
Recunosc că drul. Lightman e cam neobişnuit.
Dar asta e... Ce i-aţi administrat?
I-a rupt nasul unui infirmier. I-am dat un sedativ.
Ca să fie clar, legea spune...
Că ori depuneţi plângere la poliţie, ori îl reţineţi 48 de ore
dacă aveţi dovezi că este un pericol pentru el însuşi şi pentru alţii.
Ştiu.
Nu gândeam clar. Chiar nu ştiu ce era în mintea mea.
De ce nu ai divorţat de el, sau ai fugit?
Trebuie să te fi putut ajuta cineva.
Nu te mai învinovăţi, Cal.
Mă auzi?
Aş vrea s-o poţi vedea pe nepoţica ta, Emily.
- Cum este? - E unică, în felul ei.
Bine.
Nu voi întreba. Nu-i nevoie să-mi spui.
Poate că-ţi seamănă puţin.
Nu pleca, mamă.
Sper că vin cu medicamentele.
- Haide. I-ai dat ceva. - Da. Un sedativ.
Nu mai administrăm halucinogene.
Ţi-aş da dreptate,
dar tocmai m-am văzut cu mama mea.
Mulţumesc pentru asta.
Sună-mă dacă ai nevoie de mine, dre. Foster.
Deci trebuia să vii aici.
- Credeam c-o vom face împreună. - Serios?
Fii sinceră, scumpo.
Ştiai că nu va fi aşa.
L-ai atacat pe infirmier.
Vrei să-mi spui la ce te gândeai?
- La nasul lui. - Bine.
Acum nu vorbeşti tu, ci medicamentele.
Trebuie să te scot cumva de aici.
Uşurel, viteazo. Pereţii au urechi.
Hai să ne plimbăm şi să luăm şi câinele.
Nu. Şezi.
Ştii că te îndoapă cu medicamente, nu?
Doar după ce-am atacat pe cineva.
În celelalte dăţi...
Ria.
Emily, ce cauţi aici?
Unde e tata? Şi nu mă minţi.
Aseară n-a venit acasă. Când îl sun intră căsuţa vocală.
Încearcă să-l ajute pe tatăl prietenei tale.
Spun doar că asta probabil face parte dintr-un plan.
- Ştii cum e tatăl tău. - Iar a făcut vreo nebunie?
- Eşti pregătit? - Nu chiar.
- Loker. - Loker, ia un pix.
Da. Ce ai descoperit?
- Tată? - Em, ce cauţi acolo?
Au spus că eşti în spital.
Bine. Dă-mi-l iar pe Loker.
- Dar, tată... - Nu mă contrazice, scumpo.
Totul va fi bine. Haide. Te rog, Em.
Nu strica totul.
- Da. Spune. - Notează.
Olanzapin.
- La-mo-tri-gin. - Lam-o-tri-gin.
Topiramat. Lorazepam.
Chico. Nu. Ăsta-i inventat. Era o glumă.
- Sunt drogat rău. - Ce? Eşti drogat?
Da, iubire.
- Cal? - Da. Ce-i?
Dre. Lightman.
Ai analgezice? Mă doare rău capul.
De data asta fii cuminte, Cal. Uşurel.
- Stai aşa. Bine. - Tată?
- Două zile? - N-am ce face, Em. Aşa-i legea.
- A făcut-o intenţionat? - Întreabă-l chiar pe el.
Înseamnă că aşa e.
- Îl ajută pe tatăl prietenei tale. - Deci e vina mea?
Ce? Pentru că i-ai cerut ajutorul? Emily, nu.
Mi-aş dori să se fi rezumat la a scrie cărţi şi la a preda.
Chiar dacă a făcut-o intenţionat, cum ai putut să-l laşi?
Em, haide... stai jos.
Ştiu că pare grav, dar e în siguranţă.
Chiar şi-aşa, ţi-e teamă de ceva. De ce?
Îţi dai seama de asta?
Am ghicit. M-a învăţat tata un truc.
Tatăl tău...
Pare să fie foarte stresat.
E mai preocupat decât de obicei.
- Da, mai ales acum. - De ce spui asta?
Săptămâna viitoare e ziua lui.
Dar, dar asta îl stresează mereu.
În fiecare an ne prefacem că ziua asta nu există.
Da, dar bunica a murit la 46 de ani şi el face 47.
Eşti teafăr, tată?
De ce ai făcut asta? Credeam că vrei să vorbim.
- Da. Despre ce, amice? - Nu ştiu. Tu să-mi spui.
Pe naiba nu ştii!
N-a fost doar vina mea.
Şi mama ta a avut o contribuţie.
Ştii cum se zice: "E nevoie de doi".
Pentru ce? Să mergi în bar, să te îmbeţi seară de seară
şi să vii acasă criţă, să-ţi baţi soţia şi copilul?
- Ţii minte vacanţele pe plajă? - Doar pe una.
Aveam cameră deasupra unui bar şi a plouat tot timpul.
Nu pe mama trebuie să mă tem că o moştenesc, nu-i aşa?
E vorba despre tine.
Nu-i aşa?
Mai eşti aici?
Bine. Aşa să rămână lucrurile.
- Unde-i Foster? - Cu Emily.
Pentru că tu, idiotule, i-ai zis despre asta, nu-i aşa?
Niciunul dintre medicamentele alea pe care m-ai pus să le caut
n-ar fi dus la reacţia de acum.
Mai cercetează.
Sunt sedative, calmante. Nu halucinogene.
Ce ştii tu despre halucinaţiile mele?
Nimic. Doar că le ai.
Crezi că Foster ne-ar spune?
Dacă...
Dacă mi-a dat cineva toate medicamentele odată?
- În mâncare sau în băutură? - Da.
Ia asta şi şterge-o.
Le furi mâncarea celorlalţi pacienţi, dre. Lightman?
Poftim?
- Astea-s brioşele mele. - Alea sunt ale lui.
- Sunt ale mele. - Astea-s ale tale?
- Da. - Sunt ale tale?
- Sunt brioşele mele. - Îmi pare rău.
Brioşele alea s-ar putea dovedi sursa problemelor tale, amice.
Ştii că evaluarea asta are rolul de a determina
dacă te pot externa din spital?
Da.
Şi motivul purtării tale este o brioşă preparată în casă?
Da.
Şi ştii asta pentru că ai mâncat una?
Wayne Dobar le mănâncă de trei ani.
- Chiar crezi asta? - I le prepară fiica lui.
Fiica lui îl otrăveşte?
Ce? Nu. Nu ştie nimic despre asta.
Ce cauţi aici?
Am trimis brioşa la laborator, dar am şi gustat din ea,
iar efectul a fost ceva mai rapid.
Ai auzit vreodată de procesul vrăjitoarelor din Salem?
Istoricii cred că motivul a fost o ciupercă halucinogenă, ergot,
care a ajuns în pâinea păstrată pentru iarnă.
Hai să vedem cât de magică e brioşa asta de fapt.
E moale, puţin amară. Nu-i deloc rea.
Serios? Dl Fitzgerald ţi-a zis asta?
Dl Fitzgerald? Pe bune?
Deci pâinea sau, în cazul nostru, o brioşă,
e sistemul perfect de administrare.
Acelaşi pe care l-ai folosit asupra lui Wayne.
Ridicol. Hai, Amanda. Să mergem.
Nu. Aşteaptă! O să-ţi placă mult ce urmează.
- Tată? - Dumnezeule.
- E adevărat? - Da, fetiţo. Este.
A pus medicamente în brioşe ca să te ţină dus cu pluta.
La fiecare vizită primeai alte "brioşe magice".
De ce-aş face aşa ceva?
Poate pentru jumătatea averii care i se cuvine lui Wayne.
Dar e mai mult decât atât, nu? I-ai făcut rău unei fetiţe.
Şi de asta intervin eu. Pentru c-o iau foarte personal.
De ce mi-ai făcut asta, Gina?
Proprietatea şi caii. Eu mă ocup de ele.
Wayne nu a înţeles niciodată nimic.
Aşa-i.
Deci l-ai drogat ca să nu se apropie de cai.
A ajuns la un pas de a-şi lua viaţa şi pe a fiicei sale.
L-au închis la balamuc pe viaţă.
Aşa ţi-ai rezolvat problema?
Poftim.
- Cor. Ce miroase aşa? - Ce miros?
Probabil e feribotul care trece.
- Ce? - Nimic.
Am stat împreună toată ziua şi nu mi-ai zis că ai fost în spital.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
- Am furat o brioşă a Amandei. - De ce?
Pentru că părea gustoasă.
- Te-ai internat intenţionat, nu? - Cine zice asta?
- Eu, şi sunt supărată. - Ştiu.
Dacă m-aş fi internat intenţionat,
ar însemna că-s nebun de legat, nu?
Asta crezi tu?
Am văzut-o pe bunica ta din cauza brioşei ăleia.
Şi?
Şi ştii că la început voiam doar s-o ajut pe Amanda?
Cred că de fapt eu am avut de câştigat.
Despre ce-ai vorbit cu mama ta?
Crezi că-mi lipseşte o doagă, nu?
- Aţi vorbit. - Da.
- Voia să ştie dacă semănaţi. - Şi-i semăn?
Aşa sper. Puţin.
Crezi că vorbeai cu ea, sau cu tine însuţi?
Iar ai vorbit prostii de-alea psihologice cu Gillian?
Tata e ţăcănit. Pedepseşte-mă.
Sigur a zis că era nevoie să stau vreo două zile la balamuc.
- Doar două? - Nu mai fi obraznică.
- Ai mai văzut pe cineva acolo? - Pe cine?
Să-nţeleg că nu.
Uite...
- Loker a luat-o razna. - Asta era de văzut.
Am înregistrat tot.
E un adevărat compliment, venind din partea ta.
- La mulţi ani, tată. - Nu te aud.
Arse. Aşa cum îmi plac.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro