Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Mulţumiri www.addic7ed.com
Din episoadele anterioare.
Rita e înăuntru. Eu am făcut-o.
FBI? Nişte idioţi nenorociţi.
Dacă vrei să vorbeşti cu Dexter, fă-ţi o programare.
Aşa voi face.
De nu ar fi fost Dexter, am fi gândit ca nişte detectivi.
Când moare soţia, în 90% dintre cazuri soţul e vinovat.
Ce faci?
Vrei să vorbim, sau preferi să te porţi ciudat?
- Nu avem despre ce vorbi. - Doar am sărutat-o pe Rita.
Dexter a aflat despre asta şi mi-a tras un pumn.
- Arthur Mitchell. - Kyle Butler.
- Cum îl cheamă? - Kyle Butler.
Mama voastră... a păţit ceva.
E moartă! Iar ţie nici nu-ţi pasă!
Aş vrea să fi murit tu!
M-au sunat de la FBI în legătură cu declaraţia fratelui tău.
- Nu-mi spune. Ce-a zis? - Nu a venit.
Nu ştiu unde eşti sau de ce ai impresia că poţi fugi de FBI,
dar ai face bine să te întorci...
- Soţia mea a murit din vina mea. - Soţia ta moartă poate să mi-o sugă.
E primul gest uman pe care l-ai făcut de când a murit, Dexter.
Nu le e mai bine fără tine. Ţie nu ţi-e mai bine fără ei.
Trebuie să te întorci.
DEXTER Sezonul 5 Episodul 2
Se spune că sunt şapte stadii ale durerii.
Uciderea cuiva cu mâinile goale într-o toaletă de bărbaţi
cred că e felul meu de a trece peste stadiul furiei.
Cât despre celelalte şase stadii... Nu am timp de ele.
Acum sunt părinte cu normă întreagă.
Când mă voi reuni cu copiii, totul va fi bine.
- Incredibil. Ne îngrămădim aici? - Temporar, până găsim altă casă.
Poftim... Cred că trebuie îmbăiat.
- Bună. Bun venit acasă. - Asta nu-i casa noastră.
Şi de ce ne trebuie un alt apartament?
Cred că ne-ar prinde bine s-o luăm de la capăt în altă casă.
Am găsit una care e chiar pe plajă. Sau alta, lângă un parc.
Dar până atunci, Astor, va trebui să dormi cu mine.
Dexter, tu dormi pe canapea. Cody, tu dormi în pătuţ.
CulcaÅ£i-vÄƒ, amÃ¢ndoi. MÃ¢ine mergeÅ£i la ÅŸcoalÄƒ.
Cum sÄƒ merg la ÅŸcoalÄƒ? Nici nu mi-am adus lucrurile.
- Fă o listă. Trec mâine pe acasă. - Vreau să merg cu tine.
- Nu cred că-i o idee bună. - De ce?
Păi... din cauza a ceea ce-a păţit mama ta acolo.
Ştiu ce-a păţit mama. A fost ucisă.
Nu uita, mâine la ora 9 dimineaţa. Discuţia cu FBI-ul.
O ultimă chestiune de rezolvat până să las totul în urmă.
Când a murit soţia ta, tu te aflai...
- V-am spus deja. Eram pe barca mea. - Corect. Dar mi s-a părut ciudat.
- Navighezi des noaptea, dle Morgan? - Uneori. E mai linişte.
- Şi erai singur? - Da, eram singur.
În port sunt camere de securitate. Mă vedeţi plecând şi revenind.
Am văzut înregistrările, dle Morgan.
Problema este că, după raportul medicului legist,
soţia ta a murit cu câteva ore înainte să urci în barcă.
Asta e problema? Vorbiţi serios?
Sugeraţi că am de-a face cu moartea soţiei mele...
că i-aş tăia artera, că aş lăsa-o să sângereze în baie...
Dle Morgan, ştim că ai fost în casa lui Arthur Mitchell.
Făceai parte din echipa care a făcut razie în locuinţa lui.
Sigur că da.
Ştim că nu ţi-ai ucis soţia.
Căutam doar motivul pentru care Arthur Mitchell a ales-o pe ea.
Pentru că este un criminal în serie?
- Cum a mers? - Bine.
Mă bucur că s-a terminat şi că pot trece mai departe.
- Ne lipseşti, frăţioare. - Da?
Cum e să te ocupi singur de tot departamentul?
- Floare la ureche. - Mă întorc în câteva zile.
Nici vorbă. Îţi iei liber cel puţin încă o săptămână.
- Mai stai cu familia. - Mulţumesc.
Scuză-mă.
- Orice îţi trebuie, cere. - Aşa voi face.
Ne vedem diseară. Vin şi bunicii.
- Vor sta la tine? - Da.
E cam aglomerat. Dar e doar pentru o vreme.
Nu vrea să stea copiii în casa unde mama lor...
- Corect. - Deci... totul e în regulă?
Da. E "curat". Altfel, nu avem nicio probă.
Arthur Mitchell a dispărut. Singura pistă este Kyle Butler.
Acum câteva săptămâni a fost ucis un om cu numele ăsta.
Păi al nostru e viu, din câte ştim. Din păcate, şi el a dispărut.
Vom trimite un desenator la rude, ca să-i facă un portret robot.
Bine. Aş fi recunoscătoare dacă m-ai ţine la curent.
Sigur că da.
Maria, corespondenţa.
Ce naiba...
Dexter Morgan, să-ţi facem rost de o dubă pentru transport.
Ce drăgălaş eşti!
Încă nu vorbeşte.
Uite una de şase metri. Cum îl cheamă?
- Harrison. - Una de 4,5 metri.
E numele de familie?
Sânge.
Într-un fel.
- Ce fel de lucruri transporţi? - Mobilă, haine.
Poate un dulap de bucătărie...
Sunt destule motive ca acolo să fie sânge.
Poate că s-a tăiat cineva...
Asta voiam să spun. Economiseşte. Ia-o pe cea de 3 metri.
Nu mă pot gândi la asta. Trebuie să-i mut pe copii.
- O vreau pe cea de 4,5 metri. - Atunci să semnăm contractul.
Vom avea o casă mult mai frumoasă. Să fie lângă parc sau lângă plajă?
- Alo? Dexter? - Fără vecini iritanţi.
- Bună. Ţi-am adus corespondenţa. - Mulţumesc.
Uită-te la Harrison. Creşte pe zi ce trece.
Uite, Dex... Ştiu că nu am apucat să vorbim.
Dar voiam să-ţi spun că-mi pare rău pentru ce-a fost.
- Mulţumesc. - L-au prins pe ucigaşul Trinity?
- Nu. - De-aş pune mâna pe el...
Îmi imaginez.
Ştiu că nu ne-am prea înţeles, dar şi eu îmi cresc singur copiii.
- Ştiu cum este. Dacă te pot ajuta... - Nu, mă descurc.
Trebuie să renunţi la multe. Acum am o carieră bunicică.
Dar am refuzat nişte oferte grozave ca să pot lucra de acasă
şi să le fiu alături copiilor.
Mă bucur pentru tine.
Gata cu timpul liber... sau cu o viaţă a ta.
Trebuie să fii lângă ei. Dimineaţa, seara, în weekend.
Eşti pregătit să faci asta, Dex, pentru copii?
Da, Elliot, sunt pregătit. Pentru copii.
- Lasă-mă să... - Nu! Mă descurc.
Bine, atunci... Dar ştii ce? Se rezolvă. Chiar se rezolvă.
Renunţi la viaţă dar ştii ce? Trăieşti pentru copii.
Iar asta... te satisface.
- Scuză-mă. - Da.
Voi fi un tată bun. Pot face sacrificii, ca fiecare om.
Să mă concentrez asupra copiilor.
Nu ştiam că vei aduce aşa de multe. Las-o... Acolo e bine.
Am golit frigiderul. Cineva a mai lăsat o plăcintă la uşă.
Am golit o întreagă caserolă de ton ca să fac loc în apartament.
Cody, pe asta o poţi face tu. Mă ajuţi să descarc mâncarea?
Bine.
Ai o groază de bere, mătuşă Deb.
O aduc oamenii.
- Doar atât ai adus? - Nu prea avem spaţiu.
Nici n-ai adus hainele potrivite. Astea-s hainele de ratată.
- Nu pot purta nimic la şcoală. - Astor, nu te va observa nimeni.
- Bine. - Scumpule, ţii tu copilul?
Cody, ne ajuţi cu ultima încărcătură?
- Îmi place aici. E ca în excursie. - Exact.
Cu băieţii e mai uşor.
Oricât de mult îmi iubesc copiii, tot o creatură a nopţii rămân.
Nici tu nu poţi dormi?
Poate că sângele nu înseamnă nimic. Cineva s-o fi tăiat la mutare.
Dar nu mi-l voi scoate în cap până nu voi şti sigur.
Cineva a făcut rapid curăţenie, dar a uitat să spele uşa.
Da, e frumos. Ştiu. Dar nu şi povestea pe care o spune.
Odată ca niciodată, era un căpcăun verde şi rău
care a lăsat o urmă de sânge circulară la un metru înălţime,
indicând o traumă prin lovire...
Asta ne arată că Făt frumos a fost lovit stând în genunchi
de cel puţin două, trei ori.
Sau Ileana Cosânzeana era în genunchi.
Avea mâinile mici. De femeie.
Parcă responsabilitatea ta principală erau copiii.
- Aşa este. - Dar eşti aici, în toiul nopţii.
- Nu-i aşa de simplu. - Niciodată nu este.
E ca atunci când călătoreşti cu avionul.
Ţi se spune să-ţi pui tu masca de oxigen,
înainte să îi ajuţi pe copii.
Şi eu trebuie să mă ocup de propriile mele nevoi.
Altfel risc să pierd controlul. Şi asta nu-i bine pentru nimeni.
N-o spun pentru binele copiilor, ci pentru al tău, Dex.
Nu sunt doar o responsabilitate, ci şi salvarea ta.
Trebuie să-l hrănesc.
O agenţie de închirieri auto n-are de ce să-şi protejeze arhivele.
Camioneta i-a fost închiriată lui Boyd Fowler.
Boyd a dat adresa Departamentului de Salubritate.
Nu i se ştie adresa lui personală.
Departamentul de Salubritate al ţinutului Miami-Dade,
divizia "Ridicări animale moarte".
Sângele e al unui animal.
Dar urmele de mânuţe?
Două linii. E de la un om.
- Ia te uită. Ce avem noi aici? - Un raton.
- Tu ai anunţat? - Da.
Conduceam şi... l-am văzut. M-a cam speriat.
Dar probabil că eşti învăţat să vezi creaturi moarte.
Nu pot spune că m-am obişnuit vreodată.
De obicei nu trec pe aici, dar mă mut într-o casă nouă.
Mare bătaie de cap, nu? Cu mutarea.
- Habar n-am. - Nu?
Locuiesc în aceeaşi casă de 20 de ani.
De ce ai închiriat o camionetă pentru transport?
Bună, şmechere.
- Ceva e în neregulă. - Ce vrei să spui?
Când găseşti pe drum un animal mort, înseamnă că l-a lovit o maşină.
Dar pe asfalt nu sunt urme de cauciucuri sau de sânge.
Ratonul a fost ucis altundeva şi aruncat aici.
Ăsta-mi analizează "scena crimei".
Are urme defensive pe lăbuţe. Mititelul s-a luptat.
Bine.
În mod clar, e ciudat.
Dar probabil "cei străluciţi" nu ridică animale moarte.
Doar ca să ştii, bine?
- Despre ce e vorba? - O femeie moartă.
O parte dintr-o femeie moartă.
- O parte? - Avem capul ei.
- Doar capul? - Da.
Decapitare. Probabil crima are legătură cu drogurile.
Drăguţ.
Hai să te întreb o chestie ipotetică.
Să zicem că o persoană proaspăt căsătorită...
descoperă din întâmplare
că noul soţ sau noua soţie are un cont cu o groază de bani.
Ar fi trebuit să i se fi spus despre asta?
La naiba, nu. Banii sunt doar ai tăi.
Spune-i locotenentului să nu pună labele pe ei.
- Arată-mi capul. - În regulă.
Era încă în viaţă când i s-a tăiat capul.
Scoaterea ochilor şi a limbii a fost executată după moarte.
- Drăguţ din partea făptaşului. - Aveai dreptate. E doar un cap.
Dacă nu a fost îngropată în poziţie verticală.
Ce faci?
Încerc să te ajut. Pari cam terminată.
Sunt extenuată. Am cinci oameni în apartamentul meu minuscul.
Noaptea trecută am dormit cu Astor şi mi-a tras şuturi toată noaptea.
Poţi oricând să dormi la mine, dacă vrei.
- Nu, mulţumesc, dle detectiv. - Bine.
- Pare să fie Santa Muerte. - Ce?
Santa Muerte, secta. "Sfânta Moarte".
Da, ştiu ce este, dar de ce spui asta?
Lipsa ochilor şi a limbii trebuie să trimită un mesaj.
Nu ai văzut nimic, nu vei spune nimic.
- Cine eşti? - Ofiţerul Manzon. Cira.
Lumânările aurii înseamnă bani. Icoanele... nu ştiu.
Sunt foarte multe. Poate ne trebuie un expert.
- Şi ştii asta pentru că... - E cartierul meu.
Şi dacă Santa Muerte e de vină, au folosit o macetă.
Bine. Vom lua asta în consideraţie.
Dar parcul ăsta e frecventat de narcomani
iar cartelurile drogurilor taie capetele victimelor.
- Să urmăm pista asta. - Desigur.
Am găsit cadavrul în celălalt capăt al parcului,
sub tufişuri, fără acte.
Să cercetăm împrejurimile, să punem întrebări.
Oamenii nu vor vorbi. Le este prea frică.
Totuşi, trebuie să-i întrebăm.
"Ajută-ţi copiii să îndure durerea".
"Bunicul s-a dus în Rai."
"Să ne luăm adio de la Fluffy."
Dar nimic despre cazul în care: "Mămica a murit sângerând în cadă."
Boyd Fowler, ai cazier. Atac cu armă letală.
Ai fost închis 18 luni la Okeechobee.
Ai zis că ai o locuinţă, dar nu e nicio ipotecă pe numele tău.
Stai în aceeaşi casă de peste 20 de ani.
Ai moştenit-o de la părinţi, Rich şi Elsi Fowler din Opa-Locka.
Bună. Cum a fost azi?
Toată după-amiaza mi s-au trântit uşi în nas.
- Îmi pare rău. - Şi tu?
Sunt bine.
Am terminat caserola cu crevete de la Laguerta
şi prăjitura cu ciocolată de la Masuka,
iar Astor mi-a zis că nu-i place deloc aici.
Amândoi s-au culcat în pat. Eu caut apartamente.
Deci nu-i nimic ieşit din comun.
- Mâine merg la un psiholog. - Poate îi va ajuta.
- Totuşi, chiar şi apoi... - Ce?
Vei fi un părinte singur care creşte trei copii.
Va fi greu. Rita a fost o mamă minunată.
Nu am cum să o înlocuiesc. Dar va trebui să încerc.
Voi fi aici. Poţi conta pe mine. Copiii vor fi bine.
Ştiu casa asta. E aproape de secţie.
Mâine se organizează o vizionare. Poate o văd eu în locul tău.
Super. Vrei să dormi pe canapea?
Nu, dormi tu aici.
- Salut. - Bună.
Mă bucur că ai sunat.
- Craiule, ce faci? - Te salutam cu un pupic.
Am venit aici ca să dorm, nu ca să mă pipăi tu.
Nu mai am loc acasă, dacă nu vreau cumva să dorm în cuptor.
Mă străduiesc să fiu o soră bună. Dexter a fost mereu minunat.
- Dar... e al naibii de obositor. - Sunt convins.
Poţi sta aici oricât vrei, oricând vrei.
- Jur că n-o să te mai pipăi. - Ar fi bine.
- Cum se simte fratele tău? - Ştii doar.
Am auzit că s-a descurcat bine cu declaraţia de la FBI.
- Cred că e o mare uşurare. - De ce ar fi o uşurare?
Fără motiv. Lasă.
Îl caută pe un tip, Kyle Butler, prieten cu Arthur Mitchell.
Cred că dacă îl găsesc, îi va duce la Mitchell.
- Şi nu-l găsesc? - Încă nu.
Îi fac un portret-robot. Încearcă să-l identifice.
Kyle Butler. De ce-mi sună cunoscut numele ăsta?
Asta e ciudăţenia. Am anchetat împreună cazul lui.
- Kyle Butler a fost ucis. - Aşa-i, cu capul spart.
Nu a fost rezolvat niciodată.
- Există vreo legătură? - Nu ştiu.
Sigur FBI-ul va încurca borcanele.
- Stingi lumina? - Da, doamnă.
Ce să fie? Mickey Mouse, dolarul de argint?
- Din cele mari? - Triunghiuri.
O provocare!
- Dexter face clătite triunghiulare. - De fapt, au "formă liberă".
- Vrei să pui masa? - Sigur.
- Sunt nişte gogoloaie. - Cum îndrăzneşti?
Triunghiuri.
- Am pus prea multe farfurii. - Mama nu e aici.
- Nu-i nimic. - Ba da.
- Ar trebui să fie aici. - Îmi pare rău.
- Asta nu schimbă nimic. - Astor, fac tot ce pot.
Hai să... ne aşezăm şi să mâncăm de dimineaţă.
- Nu vreau! Vreau acasă! - Astor...
- Încetează! - Da, încetează!
Nu vă mai certaţi tot timpul! Nu-mi place deloc!
Cât ei se duc la psiholog, fac şi eu puţină terapie.
Deci... ar trebui să vorbim despre ce se întâmplă între noi?
- Nu. - Deunăzi făceam sex. Apoi...
Regret, nu sunt genul de tipă care să se culce cu tine.
- Nu ştiu ce facem aici. - Nu facem nimic.
Nu am făcut niciodată nimic. Nici nu vom face vreodată ceva.
- Deci n-am făcut sex niciodată? - Exact.
- Ciudat. Eu îmi amintesc... - Trebuie să plec. Trebuie.
- Cum merge? - Urăsc porcăria asta.
E treaba lui Dexter. Sânge. E scârbos!
Cel care a tăiat capul a folosit aceeaşi armă pentru ochi şi limbă.
Dar nu găsesc nimic potrivit. Am testat două săbii şi trei cuţite.
Încearcă să foloseşti maceta. Da.
Cred că se potriveşte.
Trimit imediat pe cineva acolo. Bine. Da.
Cum merge treaba?
Masuka a zis că-i place mult să analizeze probele de sânge.
Speră să primească mai multe misiuni ca asta.
Voi ţine minte. Să te întreb ceva.
De-ai fi căsătorită şi-ai afla că soţul are un cont secret
cu mulţi bani în el,
crezi că acea persoană ar fi trebuit să-ţi spună?
Doamne sfinte, Angel.
Doar pentru că te-ai însurat cu ea nu înseamnă că eşti proprietarul ei.
- Sunt banii ei. Cu asta basta. - Te aşteaptă un cadavru.
Să mă ia naiba.
De ce nu putea să se spânzure, să ia nişte pastile...
şi să-şi bage capul în cuptor?
Oamenii sunt tare nepoliticoşi. Scuză-mă.
- Iarăşi tu. - E cartierul meu.
- Aveai dreptate cu maceta. - Bine... cred.
- Cu ce avem de-a face? - Păi, Deb, e împuşcat în cap.
- A murit de vreo zi. - Ia mostre de pe armă.
Caută urme de praf de puşcă pe mâinile lui.
- Am înţeles, am înţeles. - Doar mă asiguram.
Dexter lucrează de obicei la astfel de cazuri.
- A fost identificat? - Îl cheamă Francisco Alfaro.
Putem să-l răsturnăm?
Faţa lui s-a cam schimbat de când şi-a făcut poză pentru permis.
Seamănă. Uită-te la fată.
- Ce? - Uită-te la ea.
Imaginează-ţi-o fără ochi şi fără limbă.
- Sfinte Sisoe. - Ea este, nu-i aşa?
Sunt exact aceiaşi cercei. Am identificat capul.
Bingo... Se pare că este o crimă-sinucidere.
- De ce spui asta? - Păi...
Tipul e furios pe nevastă. Îi taie capul.
Îl lasă în parc, în văzul tuturor. Vine acasă şi-şi zboară creierii.
Pe tavan sunt resturi de creier pe care trebuie să le fotografiezi.
Să mă ia naiba...
- Şi cum rămâne cu Santa Muerte? - Da, nu-i nimic legat de ei.
Asta zic şi eu. În parc erau însemnele lor.
Ochii şi limba lipsă, lumânările aurii şi icoanele.
- Aici nu-i nimic de genul ăsta. - Nu.
- Tu ce părere ai? - Cred că ai dreptate.
Cine e tipa?
Când se întoarce Dexter?
Boyd Fowler lucrează în tura de la 07:00 la 16:00...
Am timp să-i cercetez casa, să văd dacă am de ce să-l ucid.
Să ghicesc. Aşa îţi pui tu primul masca de oxigen.
Vânătoarea mă face atent. Concentrat.
Prin urmare, cu cât ucid mai bine, cu atât sunt un tată mai bun.
Lucrează şi acasă. Asta nu-i o crimă.
E un tip cu gusturi simple. Parcă ar fi casa bunicii mele.
O armă încărcată. Interzisă unui fost puşcăriaş.
Dar tot nu-i prea mult. Boyd, eşti foarte plicticos.
La naiba. Boyd vine acasă la prânz.
Asta e interesant.
Vrei să-ţi controlezi viaţa? Ai această putere.
Trebuie doar să înveţi cum să o foloseşti.
Poţi inventa oricâte scuze vrei. "Eşti prea obosit."
Cine ţine podul încuiat?
"Prea bătrân. Prea gras. Prea prost."
Le-am auzit pe toate.
Tăiţei cu pui, tăiţei cu pui! Unde e roşia?
- Dar dacă vrei un lucru... - Ia-l!
- Vrei o slujbă anume? - Atunci pune mâna pe ea!
Totul ţine de tine. Lumea n-are niciun amestec.
Vrei casa aia frumoasă de plajă? Ia-o!
Lumea nu limitează lucrurile pe care le poţi avea.
- Dar dacă vrei un lucru... - Ia-l!
Tu ai puterea.
Înţeleg să ai o şuviţă din părul fostei prietene...
Dar să o identifici printr-un număr?
Suntem proprii noştri duşmani. Nu te lăsa amăgit.
Dar în câţiva paşi simpli te voi învăţa să-ţi controlezi viaţa.
Ia tot!
Spun doar că dacă o femeie mă enervează destul de tare,
eu aş vrea să-i tai capul.
Mă bucur să aud asta.
Nu zic că aş şi face-o. Dar înţeleg impulsul.
Ce căutăm aici?
I-am zis lui Dexter că voi viziona casa pentru el.
Intraţi, intraţi.
- Salut. - Bună!
Tocmai am zugrăvit şi-am schimbat podeaua.
Arată grozav.
Sunt multe cupluri tinere în cartier şi şcoala e la trei străzi distanţă.
- Veţi fi fericiţi aici. - Nu e pentru noi.
Dar cred că şi noi am fi foarte fericiţi aici. Mersi!
Trebuie să-mi iau câteva lucruri din maşină.
Dar dacă aveţi întrebări, mă găsiţi afară.
- Bine. - Mulţumim.
E o bucătărie frumoasă. Electrocasnicele sunt bunicele.
Uită-te la asta. E un dormitor grozav. Uite.
Nu.
Ce pat confortabil. Încearcă-l.
- Dă-te jos din pat. - Ce zici? Tragem un pui de somn?
- Plec. - Ce-am făcut?
Trebuie să te las la secţie, ca să-i iau pe copiii fratelui meu.
Cât de disperat sunt să-l urmăresc pe Boyd până nu ştiu unde
când am doar puţin sânge şi un smoc de păr?
Dar fără altceva...
E în firea lucrurilor.
Dacă laşi nişte arcuri de pat cine ştie pe unde,
în curând va apărea lângă ele un frigider, o canapea, un motor.
Şi acum un butoi care conţine, probabil, animale moarte.
Cred că a fost prea leneş să le ducă la incinerare.
- Bună, Deb. - I-ai luat tu pe copii?
Harrison e cu Bill şi Maura iar Astor şi Cody sunt cu tine?
- La naiba. - Ce se întâmplă?
I-ai dus la şcoală de dimineaţă?
Da, se duceau mai întâi la psiholog, abia apoi la ore.
Tocmai m-am dus să îi iau
şi femeia de la birou mi-a zis că nu au mai ajuns la ore.
Aşa că am sunat la apartament şi nu a răspuns nimeni.
- Unde sunt? - Asta te întreb eu, frăţioare.
Unde s-ar fi dus?
Într-un loc unde Astor tot spune că ar dori să meargă.
Astor! Cody!
Bună.
- Cum aţi ajuns aici? - Am venit pe jos.
Nu te supăra, Dexter.
Voiau să vadă unde s-a întâmplat. Unde şi-au pierdut mama.
Nu sunt supărat.
Astor, îmi pare rău. Ar fi trebuit să te ascult.
Ar fi trebuit să te aduc aici, cum m-ai rugat.
Dacă vrei să ne mutăm înapoi, atunci aşa vom face.
- Vom rezolva cumva. - Ba nu.
Astor, îmi pare rău.
Tot repeţi asta, dar nu-mi pasă. Ai distrus totul.
- Ne învăţaserăm. Nu era aşa de rău! - Cu ce vă învăţaserăţi?
Cu situaţia! De dinainte de tine! Fără să avem un tată!
Şi apoi ai intrat tu în familie şi credeam că totul va fi bine.
Aşa ne-ai făcut să credem! Şi nu-i adevărat. A fost mai rău.
Şi acum, când te privesc, mă înfurii aşa de rău
pentru că a fost doar o minciună.
Nu e vina lui Dexter.
Credeam că ne va ajuta să venim aici. Dar a fost o prostie.
- Nu, înţeleg. - Arată la fel ca înainte.
Aşa este.
Nu-ţi dai seama ce s-a întâmplat. Dar ştiu că mama a murit aici.
- Lucrurile nu vor mai fi la fel. - Mi-e atât de dor de ea...
- Şi mie. - Tuturor ne lipseşte.
Nu vreau să locuiesc cu tine. Vreau la bunicul şi la bunica.
Vreau să merg la ei diseară. Acum!
Plec. Vrei să mâncăm ceva?
- Nu. De ce aş vrea asta? - Bine.
Deb mi-a spus despre portretul robot al lui Kyle Butler.
Nu sunt sigură cât ne va ajuta.
Mama şi cei doi copii aveau versiuni foarte diferite.
E cea mai importantă pistă. Nu pare să ducă nicăieri.
- Pot păstra un exemplar? - Am destule.
- Angel. - Să te întreb ceva.
Îmi spui de ce ai ţinut atâţia bani ascunşi de mine?
N-au fost niciodată ascunşi. Sunt fondul meu de pensionare.
Dacă ne-am căsătorit, n-ar trebui să-mi spui totul?
Nu cred c-am discutat vreodată despre asta.
Poate înţelegem altceva prin căsătorie.
Mă vedeam la 80 de ani cu tine, plimbându-ne de mână pe plajă.
Şi eu vreau să-mi imaginez asta. Te iubesc.
Dar cred că sunt... mai practică decât tine.
Ce înseamnă asta?
Am muncit toată cariera să economisesc, să mă protejez,
iar tu trăieşti fiecare zi de parcă ar fi o petrecere.
E unul dintre lucrurile care îmi plac la tine,
dar înseamnă şi că faci praf banii mai repede decât îi câştigi.
- Bine! - Şi eu...
- Bine, înţeleg. - Nu voiam să te rănesc.
Sunt bine. Sunt iresponsabil. Oricine ştie asta.
Bună, oameni buni! În seara asta eu fac cinste!
Bună.
- Toţi au ajuns cu bine acasă? - Da, sunt înăuntru.
- Crezi că s-au obişnuit? - Îşi fac bagajele.
- Ce vrei să spui? - Astor şi Cody... pleacă.
Când vor ajunge aici bunicii lor, vor pleca în Orlando, cu ei.
Dex, îmi pare rău. Pentru cât timp?
- Nu ştiu. - Poate dacă vorbesc cu Astor...
- Am încercat deja. - Şi Cody vrea să plece?
Nu, el vrea să rămână. A fost... foarte supărat.
Ce i-ai zis?
I-am amintit că noi doi suntem frate şi soră,
ca el şi Astor, şi că este important să nu se despartă.
La câte nenorociri am păţit, n-aş fi scos-o la capăt fără tine.
Asta am încercat să îi spun.
- Şi l-a ajutat? - Nu prea.
Chiar încercam... să fac lucrurile să meargă.
În felul meu.
- Da, ştiu că ai încercat. - Trebuie să înfrunt realitatea.
Realitatea.
Quinn.
- Bine. Am făcut sex. - Şi a fost bine?
- Doar atât îţi spun. - Şi o să mai facem sex?
La revedere.
- Haide. Ajută-mă. - Acum închid.
Dacă vrea să trăiască strângând bănuţ după bănuţ, treaba ei.
Nu am ce face. Ştii?
- Mai vrei ceva de băut? - Tu faci cinste, da?
Barman, un Cuervo Silver. Ştii câţi bani are? Incredibil.
Spune-mi. Îmi spui? Noroc.
Angel.
E adevărat că te-ai însurat cu Maria Laguerta?
- Aşa este. - Te-ai ales cu o bucăţică bună!
- Poftim? - Da...
Mi-o amintesc pe la începuturi. Ce bunăciune era!
Cred că trebuie s-o ştergi. Nenorocitule!
Spuneţi-mi dacă vă trebuie ceva. Vă voi trimite eu.
Aşa vom face. Mulţumim.
Mi-am pierdut inocenţa la o vârstă foarte fragedă.
Iar asta mi-a lăsat o cicatrice foarte dureroasă.
Nu pot rămâne cu tine, Dexter?
Deocamdată trebuie să te duci la bunici.
Nu te teme, ne vom vedea tot timpul. Orlando nu-i departe.
Ba da.
Orice psiholog îţi poate spune că de asta îmi plac copiii.
Prin ei mă apropii de ceea ce nu voi primi niciodată înapoi.
- Nu vreau să plec, Dexter. - Nici eu nu vreau să pleci.
- Astor... - Ce este?
Mama ta te-a iubit mai mult decât îţi poţi imagina.
Şi eu...
Şi eu te iubesc.
Cody şi Astor mi-au arătat că încă mai pot ţine la ceva.
Dar aşa îmi este mult mai greu să îi las să plece.
Iar pierderea lor mă face să-mi dau seama
că în mine trebuie să mai existe ceva din acel copil nevinovat.
La fel ca Astor, am crezut prosteşte că va fi întotdeauna bine.
Însă nu este aşa.
E mai rău.
Mult mai rău.
În mod normal, o ţintă m-ar face să mă simt bine.
Mi-ar da o direcţie. Un scop.
Dar acum...
nu înseamnă nimic.
Şi nu ştiu ce mă va face să mă simt mai bine.
- Să mergem acasă? - Lasă-mă o clipă.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro