Din episoadele anterioare
Rita e înăuntru.
E vina mea.
FBI?
O adunătură de cretini.
Dacă vrei să vorbeşti cu Dexter, programează-ţi o întâlnire.
Aşa voi face.
Daca nu era vorba de Dexter,
am fi gândit ca nişte poliţişti.
Când soţia e moartă, în 90% din cazuri
soţul e vinovat.
Ce faci?
Vrei să vorbim sau continui să te porţi ciudat?
Nu am ce să-ţi spun.
Eu şi Rita doar ne-am sărutat.
Dexter a aflat
şi mi-a tras un pumn.
Arthur Mitchell.
Kyle Butler.
Şi cum îl cheamă?
Kyle Butler.
S-a întâmpat ceva...
cu mama voastră.
E moartă!
Iar ţie nici nu-ţi pasă!
Mai bine mureai tu!
Tocmai am primit un telefon de la FBI,
referitor la interviul fratelui tău.
Nu-mi spune. Ce au zis?
Nu s-a dus.
Nu ştiu unde dracu' eşti
şi cum naiba îţi închipui că poţi scăpa de FBI,
dar fă bine şi întoarce-te...
Soţia mea a murit şi eu am fost de vină.
Nevastă-ta moartă poate să mi-o sugă.
Ăsta e primul lucru omenesc pe care l-ai făcut
de când a murit ea, Dexter.
Lor nu le e mai bine fără tine.
Ţie nu ţi-e mai bine fără ei.
Trebuie să te întorci.
"Salut, banditule"
traducerea ÅŸi adaptarea danatom
Se spune cÄƒ existÄƒ ÅŸapte etape ale durerii.
Presupun că uciderea cuiva
cu mâinile goale, într-o toaletă,
a fost modul meu de a ieşi din etapa furiei.
Oricare ar fi celelalte şase etape...
Nu am timp pentru ele.
Fiindcă acum sunt tată cu normă întreagă.
Când eu şi copiii vom fi iar împreună,
totul va fi în regulă.
Nu-mi vine să cred că o să ne înghesuim toţi aici.
Temporar. Până găsim o altă casă.
Poftim...
Trebuie schimbat, cred.
Bun venit acasă.
Aici nu e acasă.
Şi de ce ne trebuie o altă casă?
Dacă o luăm de la capăt într-un apartament nou,
ne va merge bine.
Am găsit unul
practic pe plajă.
Sau altul chiar lângă parc.
Dar, până atunci, Astor,
vei împărţi patul cu mine.
Dexter, tu dormi pe canapea.
Cody, tu pe jos.
Acum la culcare. Mâine aveţi şcoală.
Cum să mă duc la şcoală?
Nu am nimic cu mine.
Fă o listă. Mâine mă duc acasă.
Vreau să merg cu tine.
Nu cred că e o idee bună.
De ce?
Păi...
Pentru că acolo s-a întâmplat ceva cu mama ta.
Ştiu ce s-a întâmplat cu mama.
A fost omorâtă.
Nu uita, mâine la 9:00.
Interviul la FBI.
Mai am de închis un capitol
ca să pot lăsa totul în urmă.
La ora la care a murit soţia dvs,
eraţi...
V-am spus deja. Eram cu barca.
Aşa e.
Totuşi e ciudat.
Plecaţi des cu barca noaptea, dle Morgan?
Uneori. E mai linişte.
Şi eraţi singur?
Da, eram singur.
Sunt camere de supraveghere în port.
Puteţi verifica.
Am văzut înregistrarea.
Problema e că, potrivit medicului legist,
soţia dvs a fost ucisă cu câteva ore
înainte să plecaţi cu barca.
Despre asta era vorba?
Vorbiţi serios?
Insinuaţi că aş avea legătură cu moartea soţiei mele.
Că i-aş fi tăiat artera
şi aş fi lăsat-o să sângereze în cadă...
Dle Morgan,
ştim că aţi fost acasă la Arthur Mitchell.
La ora când a murit soţia dvs,
eraţi împreună cu colegii
care au percheziţionat casa lui Arthur Mitchell.
Aşa e, desigur.
Ştim că nu v-aţi ucis soţia.
Căutăm doar un motiv
pentru care Arthur Mitchell ar fi luat-o în colimator.
Pentru că e un criminal în serie?
Cum a mers?
Bine.
Mă bucur că s-a terminat. Acum pot merge mai departe.
Ne lipseşti, frate.
Da?
Cum te descurci la serviciu de unul singur?
Uşor.
Mă întorc peste câteva zile.
Ba nu.
Mai stai cel puţin o săptămână.
Trebuie să stai cu familia ta.
Mersi.
Scuză-mă.
Dacă ai nevoie de ceva, să ne spui.
Aşa voi face.
Ne vedem diseară.
Vin şi bunicii.
Stau toţi la tine acum?
Da.
E cam aglomerat.
Dar e ceva temporar.
El nu vrea să stea copiii în casa
unde mama lor...
Gata, aţi terminat?
Da, cu el.
Dar, pe de altă parte, suntem într-un mare rahat.
Arthur Mitchell a dispărut.
Singurul fir pe care îl avem e acest Kyle Butler.
Am avut o victimă a unei crime care se numea aşa,
acum câteva săptămâni.
Tipul nostru e în viaţă, din câte ştim.
Din păcate, şi el a dispărut.
Vom trimite un desenator
la familia lui, să-i facă portretul-robot.
Bine.
V-aş fi recunoscătoare dacă m-aţi ţine la curent.
Aşa vom face.
Maria, corespondenţa ta!
Ce dracu'?
Deci, Dexter Morgan,
hai să-ţi găsim o maşină.
Ce băiat drăgălaş, nu?
Încă nu vorbeşte.
Uite-ţi dubiţa.
Cum îl cheamă?
Harrison.
Vrei una mai mică?
E numele cuiva din familie?
Sânge.
Cam aşa ceva.
Ce transporţi cu ea?
Mobilă, haine...
Un dulap, poate...
Sunt multe motive ca să fie sânge acolo.
Poate cineva s-a tăiat...
Asta e cel mai important.
Să economiseşti nişte bani. Ia-o pe asta mică.
Nu trebuie să mă gândesc la asta.
Acum trebuie să-i mut pe copii.
De fapt, cred că o s-o iau pe cea mare.
Bine. Te notez.
Vom găsi o casă mult mai bună.
Cum vrei? Aproape de parc
sau de plajă?
Alo?
Dexter?
Fără vecini enervanţi.
Salut, Dex.
- Ţi-am adus corespondenţa. - Mersi.
Ia uită-te la Harrison!
Creşte pe zi ce trece.
Dex...
Noi doi n-am apucat să stăm de vorbă.
Vreau să ştii...
că îmi pare foarte rău pentru tot.
Mersi.
L-au prins pe Ucigaşul Treimii?
Nu.
Doamne, ce i-aş face...
Îmi închipui.
Ascultă,
ştiu că noi doi nu ne-am înţeles prea bine,
dar şi eu sunt un tată singur.
Ştiu cum e, aşa că...
- Dacă ai nevoie de ajutor... - Nu, mă descurc.
Să ştii că trebuie să renunţi la multe.
Acum am un serviciu destul de bun,
dar a trebuit să refuz nişte oferte foarte bune,
ca să lucrez acasă
şi să stau cu copiii.
Bravo ţie.
Nici nu poate fi vorba de timp liber
sau de o viaţă a ta.
Trebuie să fii mereu acolo.
În fiecare dimineaţă. În fiecare seară.
Mereu, la sfârşit de săptămână.
Eşti pregătit să faci asta
pentru copiii tăi?
Da, Elliot, sunt pregătit.
Pentru copii.
Stai să...
Nu! Mă ocup eu.
Bine...
Dar ştii ceva? Merită.
Chiar merită.
Renunţi la viaţa ta,
dar...
trăieşti prin copiii tăi
şi asta te satisface.
- Scuză-mă. - Da.
Voi fi un tată bun. Toţi fac sacrificii.
Pot şi eu.
Mă voi concentra asupra copiilor.
Nu ştiam că vei aduce atât de multe.
Pune-o...
Acolo e bine.
Am golit frigiderul.
Cineva mai lăsase o prăjitură la uşă.
Am mâncat o cratiţă de mâncare,
ca să fac loc în apartament.
Cody, am o treabă pentru tine.
Mă ajuţi să despachetez mâncarea?
Bine.
Câtă bere ai, mătuşă Deb!
Oamenii au tot adus.
Asta e tot ce ai adus?
Nu prea avem loc.
Nici n-ai adus ce haine trebuie.
Astea sunt cele de dat.
Nu mă pot îmbrăca aşa la şcoală.
Astor, fii serioasă. Nimeni nu se uită.
Dragă, vrei să ţii copilul?
- Vino încoace. - Cody!
Ne ajuţi să aducem ce a mai rămas?
Îmi place aici. Parcă am fi în tabără.
Exact.
Cu băieţii e mai uşor.
Nu contează cât de mult îmi iubesc copiii,
sunt tot o creatură a nopţii.
Nici tu nu poţi să dormi?
Sângele, probabil, nu înseamnă nimic.
Cineva s-o fi tăiat la deget în timp ce se muta.
Dar nu-mi pot scoate asta din minte
până când nu ştiu sigur.
Cineva a curăţat repede,
uitând să spele şi uşa.
Da, e drăguţă.
Ştiu.
Dar nu şi povestea ei.
A fost odată ca niciodată
un căpcăun verde şi rău,
care a lăsat o pată de sânge la un metru înălţime,
când a atacat pe cineva.
Asta pare să demonstreze că frumosul prinţ
a fost pus în genunchi şi lovit în cap
de mai multe ori.
Sau era o prinţesă.
Mâini mici...
O femeie.
Credeam că te ocupi în primul rând de copii.
- Mă ocup. - Dar eşti aici.
În toiul nopţii.
Nu-i aşa de simplu.
Niciodată nu e.
E ca atunci când zbori cu avionul.
Dacă trebuie să foloseşti masca de oxigen,
ţi-o pui întâi ţie
şi apoi ajuţi copiii.
Trebuie să am grijă şi de nevoile mele.
Altfel risc să-mi pierd controlul.
Asta nu e bine pentru nimeni.
Nu-ţi spun asta doar de dragul copiilor,
ci pentru tine.
Ei nu sunt pentru tine doar o responsabilitate.
Ei sunt salvarea ta.
Trebuie să-i dau biberonul.
Nu are motiv o firmă care închiriază maşini
să-şi securizeze foarte tare site-ul de Internet.
Cel mai recent, camionul i-a fost închiriat lui Boyd Fowler.
Boyd a dat ca adresă
Departamentul Sănătăţii.
Nu adresa de acasă.
Comitatul Miami Dade, Departamentul Sănătăţii,
Serviciul pentru ridicarea animalelor moarte.
Deci e sângele unui animal.
Atunci ce-i cu urmele lăsate de o mână mică?
Două linii.
Un om.
Ia să vedem, ce avem aici?
Un raton.
- Dvs aţi sunat? - Da, eu.
Veneam cu maşina
şi... l-am văzut.
Îmi dă fiori.
Cred că tu eşti obişnuit să vezi mortăciuni, nu?
Nu m-am putut obişnui.
De obicei n-am drum pe aici,
dar mă mut în casă nouă.
Ce stres, nu? Mutatul?
- Nu ştiu. - Nu?
Locuiesc în aceeaşi casă de 20 de ani.
Atunci de ce ai închiriat un camion?
Salutare, banditule.
Ăsta arată ciudat.
Cum adică?
De obicei, când vezi un animal mort pe şosea
înseamnă că l-a lovit o maşină.
Dar aici nu sunt urme de roţi şi nici de sânge pe asfalt.
Ratonul ăsta a fost omorât în altă parte şi adus aici.
Face pe detectivul cu mine.
Are răni de apărare pe labe.
Micuţul ăsta s-a luptat, nu glumă.
Bine, atunci.
În mod clar, e ciudat.
Dar cred că un om normal
nu s-ar ocupa de ridicarea animalelor moarte.
Ca să ştii, da?
Ce avem?
Victima e femeie.
O parte dintr-o femeie.
- O parte? - Numai capul.
E doar capul?
Da.
Decapitare.
Probabil, o crimă legată de droguri.
Frumos.
Te întreb ceva, ipotetic.
Să zicem că abia te-ai căsătorit
şi descoperi întâmplător că soţia sau soţul
are într-un cont bancar foarte mulţi bani.
N-ar fi trebuit să-ţi spună?
Nu. Sunt banii tăi.
Spune-i locotenentei să nu pună mâna pe ei.
Du-mă unde e capul acela.
În regulă.
Încă trăia când i-a fost tăiat capul.
Excizia ochilor şi a limbii a fost făcută post-mortem.
Drăguţ din partea lor.
Aveai dreptate.
E doar un cap.
Doar dacă nu au îngropat-o stând în picioare.
Ce faci?
Încerc să te ajut. Eşti cam şifonată.
Sunt extenuată.
Suntem cinci oameni în micul meu apartament.
Am dormit cu Astor azi noapte
şi mi-a tras şuturi într-una.
Poţi dormi la mine,
dacă vrei.
Nu, mulţumesc.
Bine.
Seamănă cu "Santa muerte".
Ce?
Secta aceea, "Sfânta moarte".
Da, ştiu ce e, dar de ce spui asta?
I-au scos ochii şi limba
ca să transmită un mesaj.
N-ai văzut nimic şi nu vei spune nimic.
Cine eşti tu?
Ofiţerul Manzon. Cira.
Lumânările aurii înseamnă bani.
Icoanele, nu ştiu.
Sunt foarte multe acum.
Ar fi nevoie de un expert.
Şi ştii toate astea pentru că...
E cartierul meu.
Şi dacă e "Santa muerte"...
Au folosit o macetă.
Bine, vom ţine minte asta.
Dar parcul ăsta e plin de drogaţi,
iar traficanţii taie capete,
aşa că vom urma firul ăsta.
Desigur.
Am găsit cadavrul
la ieşirea din parc, într-un tufiş. Nu era niciun act.
Trebuie să străbatem tot cartierul şi să întrebăm lumea.
Nimeni nu va vorbi. Le e prea frică.
Totuşi vom întreba.
"Cum îţi ajuţi copiii să treacă peste durere".
"Bunicul s-a dus în Rai".
"Adio, Pufuleţ".
Nimic despre "mami omorâtă în cadă".
Boyd Fowler, ai cazier.
Atac cu armă letală.
Ai stat 18 luni la zdup.
Ai spus că stai într-o casă,
dar nu e nicio ipotecă pe numele tău.
În aceeaşi casă, de peste 20 de ani.
Ai moştenit-o de la părinţii tăi,
Rich şi Elsie Fowler, din Opa-locka.
Salut.
Cum a fost azi?
Toată după amiaza, numai uşi trântite în nas.
Îmi pare rău.
Tu?
Bine.
Am terminat mâncarea de creveţi de la Laguerta
şi prăjitura de ciocolată a lui Masuka,
iar Astor mi-a spus că nu-i place să stea aici.
Amândoi dorm în pat.
Mă uitam la apartamente.
Deci totul e ca de obicei.
Mâine vor discuta cu un psiholog despre pierderea suferită.
Poate îi va ajuta.
Totuşi, chiar şi după...
Ce?
Vei fi un tată singur,
cu trei copii de crescut.
Va fi greu.
Rita a fost o mamă grozavă.
N-am cum să fiu ca ea.
Dar va trebui să încerc.
Eu voi fi aici.
Poţi conta pe mine.
Copiii vor fi bine.
Ştiu casa asta.
E lângă secţie.
Se fac vizionări mâine.
Mă duc eu, dacă vrei.
Minunat.
Vrei să dormi pe canapea?
Nu, dormi tu.
- Salut. - Bună.
Mă bucur că ai sunat.
Ce mama dracu' faci?
Îţi dădeam un pupic de bun venit.
Am venit aici să dorm,
nu să mă pipăi tu cu degetele alea grase.
N-am unde să dorm în propria mea casă.
Poate doar chircită în cuptorul de la aragaz.
Mă străduiesc să fiu o soră bună,
pentru că Dexter a fost mereu cel mai bun frate.
Dar... să dea naiba, sunt epuizată.
Te cred.
Uite,
poţi sta aici
cât timp vrei,
cât ai tu chef.
Şi promit să nu te pipăi, cu degetele mele grase.
Să nu îndrăzneşti.
- Ce face fratele tău? - Cum ştii.
Am auzit că interviul de la FBI a mers bine.
Cred că a răsuflat uşurat.
De ce să răsufle uşurat?
Nimic. Lasă.
Îl caută pe unul pe nume Kyle Butler,
care era prieten cu Arthur Mitchell.
Ei cred că, dacă îl vor găsi,
îi va duce la Mitchell.
Dar nu dau de el?
Încă nu.
I-au făcut portretul-robot.
Încearcă să afle adevărata lui identitate.
Kyle Butler.
De ce mi se pare cunoscut numele ăsta?
Asta e partea ciudată.
Noi am lucrat la un caz, mai ţii minte?
Fusese ucis unul, Kyle Butler.
Aşa e, cineva i-a zdrobit capul.
Nu s-a aflat cine.
- Are vreo legătură? - Nu ştiu.
Sunt sigură că FBI-ul o va da în bară.
Stingi lumina?
Da, să trăiţi.
Ce vrei să facem la următoarea tranşă?
Mickey mouse, dolarul de argint?
- Nişte sâni mari? - Triunghiuri.
O provocare.
Dexter face clătite în formă de triunghi.
De fapt, nu au nicio formă.
Vrei să pui masa?
Da, sigur.
Sunt turtite.
Cum îndrăzneşti?
Triunghiuri.
Am luat prea multe farfurii.
Mama nu e aici.
- E în regulă. - Ba nu e.
- Ar trebui să fie aici. - Îmi pare rău.
Nu are importanţă.
Astor, fac şi eu ce pot.
Să stăm jos şi să mâncăm.
Nu vreau!
- Vreau acasă! - Astor...
- Ajunge! - Da, ajunge!
Nu vă mai certaţi tot timpul!
Nu-mi place!
Cât sunt ei la psiholog,
eu voi face propria mea terapie.
Crezi că...
ar trebui să discutăm?
Despre ce se întâmplă între noi?
- Nu. - Adică...
Am făcut sex o dată şi...
Îmi pare rău, dar nu sunt genul de femeie
care ar face sex cu tine.
Nu ştiu ce facem.
Nu facem nimic.
N-am făcut nimic.
Nu vom face nimic.
- Deci n-am făcut sex? - Exact.
Foarte ciudat.
Pentru că eu ţin minte...
Trebuie să plec.
Cum merge?
Nu pot să sufăr asta.
E treaba lui Dexter.
Sânge. E scârbos.
Cel care a tăiat capul
a folosit aceeaşi sculă ca să taie ochii şi limba.
Dar nu găsesc nimic care să se potrivească.
Am testat două săbii, trei cuţite...
Încearcă cu o macetă.
Da.
Cred că asta e.
Trimit pe cineva imediat.
Da, bine.
Cum merge acolo?
Masuka zice că îi place să lucreze cu sânge.
Speră să mai primească astfel de sarcini.
Voi ţine minte.
Vreau să te întreb ceva.
Dacă ai fi măritată...
şi ai descoperi
că cel cu care eşti măritată
are un cont bancar secret,
cu o grămadă de bani,
crezi că ar fi trebuit să îţi spună?
Doamne, Angel!
Dacă eşti căsătorit nu înseamnă că eşti stăpân.
Sunt banii ei. Punct.
Ocupă-te de cadavru.
Fir-aş al dracu'!
Mai bine se spânzura,
lua somnifere...
sau îşi băga capul în cuptor.
Câtă nesimţire! Scuză-mă.
Iar tu.
E cartierul meu.
Ai avut dreptate cu maceta.
Bine... cred.
Ce avem aici?
Doamne, Deb...
Mi se pare că tipul s-a împuşcat în cap.
Cu vreo 24 de ore în urmă.
Să iei amprentele de pe pistol.
Şi vezi dacă are pe mâini urme de praf de puşcă.
- Ştiu! - Voiam să fiu sigură.
Dexter procedează aşa de obicei.
Are acte de identitate?
De aici reiese că e Francisco Alfaro.
Îl putem întoarce?
S-a schimbat puţin la faţă
de când şi-a făcut poza pentru carnetul de conducere.
Se pare că e el.
Fii atentă la fată.
- De ce? - Uită-te la ea.
Imaginează-ţi-o fără ochi şi fără limbă.
- Sfinte Sisoe! - E ea, nu-i aşa?
Sunt aceiaşi cercei.
Capul e al ei.
Se pare că avem o crimă şi o sinucidere aici.
De unde ştii?
Tipul s-a certat cu nevasta şi i-a tăiat capul.
L-a lăsat undeva în parc, să-l vadă toată lumea.
Apoi a venit acasă şi şi-a zburat creierii.
Masuka, sunt nişte creieri pe tavan.
Trebuie să-i fotografiezi.
Vai de steaua mea!
Cum rămâne atunci cu "Santa muerte"?
"Santa muerte" n-are legătură.
Asta voiam să spun şi eu. În parc era altceva.
Ochii scoşi, limba tăiată,
lumânările aurii şi icoanele
nu sunt şi aici.
Ce părere ai?
Ai dreptate.
Ea cine e?
Când se întoarce Dexter?
Boyd Fowler lucrează de la 7:00 la 16:00.
Am timp să-i cercetez casa
şi să văd dacă există un motiv ca să ajungă pe masa mea.
Lasă-mă să ghicesc.
Acum îţi pui ţie primul masca de oxigen.
Vânătoarea mă menţine în formă.
Concentrat.
Cu cât sunt un ucigaş mai bun,
cu atât sunt mai bun ca tată.
Deci îşi aduce de lucru acasă.
Nu e o crimă.
Un om cu gusturi simple.
Parcă ar fi casa bunicii.
Un pistol încărcat.
Interzis unui fost puşcăriaş,
dar, oricum, nu înseamnă foarte mult.
Boyd, eşti tare plictisitor!
Rahat.
Boyd vine acasă la prânz.
Asta e chiar interesant.
"Vrei să deţii controlul asupra vieţii tale?"
"Poţi s-o faci."
"Trebuie doar să înveţi cum."
"Poţi inventa oricâte scuze."
"Eşti prea obosit."
Cine ţine încuiată uşa podului?
"Prea bătrân. Prea gras."
"Prea prost."
"Să ştii că le-am auzit pe toate."
Supă de pui, supă de pui...
Unde e cea de roşii?
"Dar, dacă vrei ceva..."
Ia!
"Vrei slujba aceea?"
Atunci ia-o!
"Depinde numai de tine."
"Lumea nu stă după tine."
"Vrei o casă frumoasă pe plajă?"
Ia-o!
"Nu există limite pe lume."
"Poţi avea orice."
"Dar, dacă vrei ceva..."
Ia!
Poţi s-o faci.
Înţeleg că i-a tăiat
o şuviţă de păr unei fete...
dar să-i pună etichetă?
"Noi suntem cei mai mari duşmani ai noştri."
"Fără îndoială."
"Dar, urmând câţiva paşi simpli,"
"te pot învăţa cum să preiei controlul asupra vieţii tale."
"Ia!"
Îţi spun eu...
Dacă o femeie mă enervează rău de tot,
îmi vine să-i tai capul.
Mă bucur să aud asta.
Nu spun că aş face-o.
Dar înţeleg impulsul.
Ce facem aici?
I-am spus lui Dexter că vin să văd casa asta.
Intraţi!
- Bună. - Bună!
Tocmai am zugrăvit
şi am pus parchet nou în toată casa.
Arată grozav.
Foarte mulţi vecini sunt tineri.
Iar şcoala generală e la trei străzi distanţă.
Sunt sigură că veţi fi foarte fericiţi aici.
Nu e pentru noi.
Şi eu cred că vom fi foarte fericiţi.
Mulţumim.
Trebuie să iau ceva din maşină.
Dacă aveţi întrebări,
sunt afară.
- Bine. - Mulţumim.
Bucătăria e drăguţă.
Bine utilată.
Ia uite!
Frumos dormitor. Hai să-l vedem.
Nu.
Patul e confortabil.
Hai să vezi.
Dă-te jos din pat.
Ce zici? Tragem un pui de somn?
- Eu plec. - Dar ce-am făcut?
Trebuie să te las la serviciu
şi apoi mă duc să-i iau pe copiii fratelui meu.
Cât de disperat sunt, dacă-l urmăresc pe Boyd
în mijlocul pustietăţii, singurele indicii
fiind o pată de sânge şi o şuviţă de păr?
Dar, în lipsă de altceva...
E o regulă a naturii.
Laşi nişte arcuri de saltea aruncate la întâmplare,
iar în curând vor urma un frigider,
o canapea, un motor de maşină...
Iar acum un butoi, probabil cu animale moarte.
I-a fost lene să-l ducă la crematoriu, cred.
Bună, Deb.
Copiii sunt cu tine?
Harrison e cu Bill şi Maura.
Astor şi Cody nu sunt cu tine?
Rahat.
Ce s-a întâmplat?
Tu i-ai dus la şcoală azi dimineaţă?
Da, aveau mai întâi întâlnirea cu psihologul,
după care se duceau la ore.
Am fost să-i iau
şi secretara mi-a spus că nu au fost la ore.
Am sunat la mine acasă şi nu a răspuns nimeni.
Unde or fi?
Asta voiam să te întreb şi eu.
Unde se puteau duce?
Acolo unde Astor spune într-una că vrea să se ducă.
Astor!
Cody!
Salut.
Cum aţi ajuns aici?
Pe jos.
Nu fii supărat, Dexter.
Au vrut să vadă unde s-a întâmplat.
Unde şi-au pierdut mama.
Nu sunt supărat.
Astor, îmi pare rău.
Trebuia să te ascult.
Trebuia să te aduc aici
când m-ai rugat.
Dacă vreţi să ne mutăm înapoi aici, aşa vom face.
Vom găsi o cale să ne înţelegem.
Ba nu vom găsi.
Astor, îmi pare rău.
Tot repeţi asta, dar nu contează.
Ai stricat totul.
Abia ne obişnuisem. Nu era foarte rău.
Cu ce vă obişnuiserăţi?
Cu felul în care trăiam!
Înainte să apari tu! Fără tată!
Şi apoi ai venit tu
şi ai intrat în familia noastră.
Am crezut că nouă urma să ne fie mai bine.
Asta ne-ai făcut să credem!
Dar n-a fost aşa.
A fost mai rău.
Acum, de câte ori te văd, mă apucă furia,
pentru că totul a fost doar o minciună.
Nu e vina lui Dexter!
Credeam că, venind aici, vom rezolva ceva.
Dar a fost o idee proastă.
Ba nu, eu înţeleg.
Arată exact la fel ca înainte.
Aşa e.
Nici nu s-ar zice că s-a întâmplat ceva.
Dar ştiu că mama a murit aici.
Şi nimic nu va mai fi la fel.
Mi-e tare dor de ea!
Şi mie.
Tuturor ne e.
Nu vreau să locuiesc cu tine.
Vreau să locuiesc cu bunica şi cu bunicul.
Vreau să merg la ei.
Chiar acum!
Eu ies.
Vrei să mâncăm undeva?
Nu, de ce aş vrea?
Bine.
Salut, şefa.
Deb mi-a spus despre portretul lui Kyle Butler.
Da... nu ştiu cât de util va fi.
Mama şi cei doi copii
ne-au dat versiuni foarte diferite.
Ăsta e principalul indiciu.
Şi se pare că nu duce nicăieri.
Te superi dacă păstrez câte o copie?
Nu, am destule.
Angel...
Vreau să te întreb ceva.
De ce ai ţinut atâţia bani
în secret faţă de mine?
Nu era niciun secret.
E pensia mea privată.
Acum, că suntem căsătoriţi,
nu ar trebui să ne spunem totul?
Nu cred că am discutat despre asta.
Atunci poate că avem idei diferite
despre ce înseamnă o căsnicie.
Eu mi-am imaginat că noi doi, când vom avea 80 de ani,
vom merge pe plajă, de mână.
Şi eu mi-am imaginat asta.
Te iubesc.
Dar cred că am...
mai mult simţ practic decât tine.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că am muncit o viaţă
ca să pun bani deoparte şi să mă protejez,
în timp ce pentru tine viaţa e o petrecere continuă.
Îmi place asta la tine,
dar tu cheltuieşti banii
mai repede decât îi câştigi...
- Bine! - Şi asta...
Bine, am înţeles.
N-am vrut să te rănesc.
Nu, n-am nimic.
Sunt un iresponsabil.
Sfântă Fecioară!
Toată lumea ştie asta.
Atenţie, toată lumea!
Dau de băut.
În seara asta.
Da! Angel!
Aşa te vreau!
Angel...
Salut.
Sunt toţi acasă, în siguranţă?
Da, sunt înăuntru.
Crezi că în sfârşit s-au resemnat?
Îşi fac bagajele.
Cum adică?
Astor şi Cody... pleacă.
O să vină bunicii lor
şi o să plece în Orlando cu ei.
Dex, îmi pare rău.
Pentru cât timp?
Nu ştiu.
Poate dacă stau de vorbă cu Astor...
Am încercat eu deja.
Şi Cody vrea şi el să plece?
Nu, el vrea să rămână.
A fost... foarte dificil.
Ce i-ai spus?
I-am amintit că eu şi cu tine suntem frate şi soră,
cum sunt el şi Astor.
Şi că...
nu trebuie să se despartă niciodată.
Am trecut prin atâtea împreună!
N-aş fi rezistat fără tine.
Asta am încercat să-i spun.
A funcţionat?
Nu prea.
Chiar m-am străduit...
să fie bine.
În felul meu.
Da, ştiu.
Cred că e timpul să văd realitatea.
Realitatea.
Quinn.
Bine, am făcut sex.
A fost bine?
Atât am avut de spus.
O să mai facem sex?
La revedere.
Haide...
Ajută-mă puţin.
O să închid acum.
Ea vrea să trăiască
economisind bănuţ cu bănuţ.
E problema ei.
N-am ce face în privinţa asta.
Ştii?
Mai vrei un pahar?
Tu plăteşti, da?
Barman, o tequila!
Ştii câţi bani a strâns? E o nebunie.
Spune-mi. Îmi spui?
Noroc!
Angel...
E adevărat că te-ai căsătorit cu Maria Laguerta?
Da, e adevărat.
Ţi-ai tras o bunăciune.
Ce?
Da...
Mi-aduc aminte când era abia la început.
Ce bucăţică bună!
Mai bine pleci naibii de-aici.
Du-te dracu'!
Dacă au nevoie de ceva, spuneţi-mi şi le trimit.
Da. Mulţumim.
Mi-am pierdut inocenţa
la o vârstă foarte fragedă.
Şi asta a lăsat urme foarte adânci.
Nu pot să rămân cu tine, Dexter?
Acum trebuie să pleci cu bunicii tăi.
Stai liniştit, o să ne vedem foarte des.
Orlando nu e departe.
Ba da.
Orice psiholog poate spune
de ce mi-au plăcut copiii întotdeauna.
Pentru că ei mă conectează la ceea ce nu mai pot avea.
Nu vreau să plec, Dexter.
Nici eu nu vreau să pleci.
Astor...
Ce?
Mama ta te-a iubit mai mult decât îţi poţi imagina.
Şi eu...
Şi eu la fel.
Cody şi Astor mi-au arătat
că pot să ţin la cineva.
Aşa că mi-a fost şi mai greu să-i las să plece.
Pierderea lor m-a făcut să-mi dau seama
că o mică parte din acel copil inocent
încă există în mine.
Pentru că, la fel ca Astor,
am fost atât de naiv încât să cred
că totul va fi mai bine.
Dar nu e.
E mai rău.
Mult mai rău.
În mod normal, să am o ţintă m-ar face să mă simt bine.
Mi-ar da un sens vieţii.
Şi sentimentul că sunt util.
Dar acum...
Nu înseamnă nimic.
Şi nu ştiu ce m-ar putea face să mă simt mai bine.
Mergem acasă?
Mai lasă-mă un minut.
traducerea şi adaptarea danatom