Pasează mingea.
Mâinile sus.
Recupereaz-o, trebuie să te demarchezi.
- Max. - E total pierdut acolo.
Măcar el joacă. Mai lasă-l şi tu în pace. Calmează-te.
Să jucăm pase, haide.
Haide, prietene, ce a fost aia?
Trebuie să joci pase, fiule, nu să scapi mingea.
Ce naiba faci? Te-am prevenit.
Prietene. Fiule, eşti în regulă?
Noah, ce s-a întâmplat?
L-am văzut din nou.
Ai văzut pe cine?
Bărbatul, pe el!
- Ce bărbat? Despre ce vorbeşti? - Am văzut bărbatul care m-a omorât.
Traducerea şi adaptarea: Neoh şi Ionuţ666 Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Past Life Seria 1 Episodul 1 Pilot
Doamna Powell?
Sunt doctorul McGinn, am vorbit la telefon.
Bună. Mă bucur să te cunosc.
Ăsta e fiul meu, Noah.
Cum te simţi azi, Noah?
Bine.
Ideea reîncarnării e că am mai fost aici.
Şi avem amintiri din vieţile trecute.
Şi normal, aceste amintiri
rămân în subconştientul nostru
şi nu e o problemă asta.
Dar uneori, când sufletele noastre sunt în conflict,
aceste amintiri încep să apară.
Poate fi traumatizant.
Noi numim asta regresiune.
Atunci când o persoană se întoarce
şi experimentează lucruri din viaţa trecută.
Asta crezi că s-a întâmplat aici?
Pentru că am fost la cinci doctori diferiţi,
şi nici unul nu a putut să ne dea vreun răspuns.
Lăsaţi-mă să ghicesc, aţi încercat psihanaliza,
terapia de substituire, hipnoza.
Nu-i aşa? Pariez că i-au dat şi antidepresive la un moment dat.
Urăsc pilule alea.
Nici mÄƒcar nu funcÅ£ioneazÄƒ.
Uite, Noah.
Ştiu prin ce treci.
Asta e mai rău decât un vis urât.
Tu chiar simţi ce se întâmplă, nu-i aşa?
Inima ta a luat-o razna, palmele sunt ude
şi indiferent cât de tare încerci, nu poţi să o faci să dispară.
Trebuie să fie îngrozitor.
După mine seamănă a traumă clasică a regresiunii.
Şi crede-mă, dacă nu facem ceva în legătură cu asta,
o să fie şi mai rău.
Deci tu chiar crezi tâmpeniile astea, nu?
Da.
Totuşi nu le-aş numi prostii.
Bună, sunt eu.
Ştii ce trebuie să faci, aşa că fă-o după bip..
Bună, sunt Kate.
Am avut întâlnire la 10:00 şi tu nu ai fost aici,
aşa că am făcut prezentarea fără tine.
Ăsta e un caz important, bine?
Mişcă-ţi fundul aici.
Unde este?
Calmează-te.
Ştiu că suntem parteneri, Kate,
dar numele meu e pe clădire.
Omul ăsta nu e făcut pentru genul acesta de muncă.
Şeful are dreptate. Tipul e un cowboy.
El chiar a crezut că Carl Jung
era fundaşul celor din Jets.
De aceea îl vreau.
Am avut multe cazuri ca acesta în ultimii cinci ani,
şi tot ce-mi trebuie este un detectiv,
nu un alt doctor.
Şi-a petrecut 12 ani la NYPD Omucideri.
Deci suntem norocoşi că îl avem.
Ai întârziat.
Da, îmi cer scuze, am avut o treabă. Deci ce am ratat?
Cineva a crezut că e Elvis?
Altă femeie căruia îi e frică de colţurile ascuţite?
Asta e hilar. Şi nu e aici decât de o săptămână.
Norocul tău, perioada de orientare e oficial terminată.
Poţi să te uiţi puţin.
Un copil de 14 ani cu traumă emergentă de regresiune.
A început să vadă nişte frânturi de imagini despre un om care ţipa la el.
Şi săptămâna trecută ceva s-a întâmplat la meciul de baschet
şi i-a declanşat o amintire completă.
A spus că l-a văzut pe omul acela cum îl omora.
Deci este un caz de omor. Ce s-a întâmplat?
Vezi şi singur.
I-am luat un interviu acum o oră.
Cât timp tu dormeai.
Unde erai tu în vis?
Semăna cu o bucătărie.
Locul era o magherniţă.
El ţipa la mine
şi cred că am văzut o bâtă de baseball.
De asemenea, alergam.
Era zăpadă şi un ocean sau lac sau ceva.
Şi câinele ăla tot lătra la mine.
Am căzut şi el m-a prins
şi apoi s-a înnegrit totul.
Asta e tot?
Se presupune că trebuie să ne dăm seama cine l-a omorât pe băiat pe baza casetei?
De asta ai fost angajat, detective.
Amintirile băiatului, regresiunile sale,
asta e scena crimei tale.
E timpul să îţi meriţi banii.
Da, nu poţi să iei ADN dintr-o amintire.
Ca să nu mai zicem de amprente.
Poate îl punem să vorbească cu un desenator.
Ăsta ar fi un început.
Nu l-a văzut prea bine pe tip.
Tot ce ştim e că e alb
şi nervos.
Cred că este republican.
Voi sunteţi serioşi?
Nu am spus niciodată că va fi uşor.
Dar nici că va fi imposibil.
Vreau să zic, haideţi, o să am nevoie
de mult mai mult decât asta ca să începem.
Da, vei avea.
De aia o ai pe Kate.
Deci de ce în parc?
Mă uit după declanşatoare.
Am o idee.
Care-i treaba cu căştile? Nu şi le dă jos niciodată.
E un sistem de apărare.
Cei care au regresiuni
au tendinţa să le blocheze.
Poate că doar îi place muzica.
Bun, bun. Uite-l pe Andre.
Hei, Andre.
Începi să înregistrezi.
E butonul roşu.
Mulţumesc. Nu sunt un idiot.
Ce fac copiii azi?
Par să fie bine, cred.
Pot să am grijă de câinii tăi?
E în regulă.
Vreau să îţi prezint nişte prieteni.
El e Jack.
Şi ea e Jill.
Vreţi să alergaţi şi să vă jucaţi azi, nu-i aşa?!
Sunteţi nişte câini cuminţi! Sunteţi nişte câini cuminţi!
Vreţi doar să alergaţi şi să vă jucaţi, nu-i aşa?
Da, aşa e, vreţi să plecaţi?
Eşti un câine aşa cuminte!
Nu-i aşa? Da, aşa e!
- Relaxează-te. - Voiam să o ajut.
Pe cine? Pe cine să ajuţi?
Uşa era închisă.
Spune-mi unde eşti.
Uşa este închisă! Nu pot...
Spune-mi unde eşti.
Doar spune-mi unde eşti!
Hei! Hei!
Noah!
Unde s-a dus?
Nu ştiu. Era chiar aici.
- Înregistrează în continuare. - Ce faci?
Noah!
Ce e în neregulă cu mine?
Bine.
Te rog, nu îi spune lui tata.
- Bine. - Te rog.
Nu-i spune, nu-i spune.
Bine. Totul e bine.
Ce naiba se întâmplă?
Am aflat primul indiciu, asta s-a întâmplat.
Despre ce vorbeşti?
A intrat în toaleta femeilor.
Nu era nevoie să facă asta. Amândouă erau deschise.
Poate că a fost confuz.
Ai văzut modul în care stătea?
Cum îşi smulgea părul din cap? Niciun băiat nu face asta.
În special un băiat de 14 ani.
Stai o secundă.
Vrei să spui că a fost o fată?
Nu.
Regresiunea spune asta.
Indiciile sunt acolo.
Trebuie doar să ştii unde să te uiţi.
Asta a venit de la biroul tatălui lui.
Însuşi tatăl său crede că se preface.
Şi tu crezi asta?
Nu, drăguţo, e jumătate decofeinizată, ai uitat?
Nu ştiu, poate copilul e deprimat. Abia mai vorbeşte.
Şi ce? Îl punem pe medicamente
şi asta va rezolva toate problemele?
Am lucrat pentru mine până acum, să batem în lemn.
Îmi poţi pune şi nişte cremă,
şi nişte alune, nu foarte multe?
Cucoană, vrei să ţi-l faci singură?
De ce trebuie să faci mereu pe şefa?
E 5 dolari o cafea.
Cel puţin să îmi placă.
Lasă-mă să te întreb ceva.
- Crezi în reîncarnare? - De ce?
Spui că nu contează.
- Doar răspunde la întrebare. - Când te-am cunoscut,
ai spus, şi citez,
"nu ne pe pasă de ce crezi, dle Whatley."
"Noi doar căutăm un detectiv excelent."
Am încheiat citatul. Am spus "bun"
Şi asta nu e problema. Dacă nu crezi,
de ce ai acceptat slujba?
Aveam nevoie de bani.
Nu te cred.
Deci ce sunt eu, proiectul tău?
Vrei să mă converteşti?
Încerc doar să te descifrez.
Nu e aşa de complicat.
Am fost un poliţist, deci cred în fapte şi în dovezi.
Şi acum, singurul lucru concret pe care îl am
este băiatul ăsta al cărui tată îmi zice că se preface.
Dr. McGinn.
Noah nu a venit de la şcoală azi.
Nu vreau să te panichez,
dar poliţia a zis că nu poate face nimic
până nu se împlinesc 24 de ore de la dispariţie.
Nu am ştiut pe cine să sun.
Nu îţi face griji, o să îl găsim. Are un celular?
Intră direct căsuţa vocală.
Aici.
- Noah a făcut toate astea? - Da.
Asta e pasiunea lui. Este foto editor
la anuarul lor şcolar.
Văd că are o pasiune pentru apă.
Asta e nouă.
Şi este ciudată, pentru că urăşte apa.
Nici măcar nu ştie să înoate.
"Ce mai faci, Noah?"
Cine e malone67?
Malone, el... Locuieşte alături.
Parcul Thackeray.
Unde e asta?
Noah!
Noah, eşti aici?
Noah!
Uite-l.
Dumnezeule! Noah!
Ştii cât de îngrijorată am fost?!
De ce nu ai răspuns la telefon?
Lăsaţi-mă în pace.
Ce ai făcut?
Ăsta e un cuţit?
Lăsaţi-mă în pace.
Doar plecaţi.
Ţi-ai tăiat părul.
Trebuie să îl facem să înceteze.
Nu mai vreau să fiu fată.
Dragul meu!
Trebuie să îl faci să înceteze, mamă!
Înnebunesc!
Jur că înnebunesc.
Noah, ce e asta? Maria e iubita ta?
Nu.
Este cea pe care vrei să o ajuţi?
- Nu ştiu. - Maria era numele tău?
Am spus că nu ştiu, bine?
Îmi apar tot timpul în minte, nu le pot controla!
Nu credeţi că v-aş spune daca aş şti?
Noah, de ce ai venit aici?
Este un motiv?
Da, viaţa mea e naşpa.
Haide, haide.
Nu putem face asta fără tine.
Ai mai văzut ceva?
Lumina aceea din turn înseamnă ceva.
Ai văzut cum se uita la ea?
Da, şi e ceva şi cu pozele alea.
Nu răul a fost declanşatorul,
dar sursa a fost apă.
Realizezi că asta e o nebunie?
Nimeni nu conduce în oraş.
E o chestie specifică în Texas. Camioane, arme şi pedeapsa cu moartea.
De altfel, urăsc taxiurile.
Am găsit!
Ăsta e un miracol.
Ce a fost asta?
Doar îmi iau îngerul înapoi.
Mereu fac asta după ce merg cu maşina,
mai ales cu asta.
Ce?
Nu vezi ironia, dle Necredincios?
Baţi în lemn,
te joci cu mici îngeraşi.
Sunt superstiţios, mare chestie.
De asemenea nu zbor vineri pe 13
nici nu merg pe sub scări sau pariez pe Yankees în ziua meciului.
Este ghinion.
Deci vrei să mănânci ceva?
Îmi cer scuze.
Nu pot. De fapt am o întâlnire.
Ce s-a întâmplat?
E doar ciudat.
Ăsta era localul preferat al soţiei mele când trăiam în Village.
De obicei veneam aici duminica şi ne petreceam timpul împreună.
Clopoţeii de vânt mă înnebuneau,
dar ea îi iubea.
Nu am mai venit de când a murit.
Tu eşti bine?
Da, sunt bine.
Asta e destul de mişto.
Care ar fi şansele să găsim un loc
unde tu şi soţia ta...
E doar o coincidenţă, Kate.
Bine.
Cum spui tu.
Apartamentul meu e în partea asta,
deci ne vedem mâine.
Katie, tu eşti?
Mamă? Ce se întâmplă?
Victor este un nesimţit, asta s-a întâmplat.
Am luat un taxi de la restaurant.
- Unde e Phoenix? - În baie.
Iubito, nu ar trebui să îl laşi pe canapea,
Ştii. Este păr peste tot.
Bine. Haide.
Ce s-a mai întâmplat acum?
V-aţi certat din nou?
El vrea să se însoare.
Dumnezeule, serios? Asta e fantastic.
Calmează-te, am spus "nu".
Dar am crezut că îţi place de el.
Îmi place. Deci de ce stric tot?
Din punctul meu de vedere, soţii sunt ca Iisus.
Doar un alt om alb care să îmi spună ce să fac.
Dragă, nu trebuia să faci asta.
Jur că nu pot să te înţeleg.
Uneori, e de parcă te întâlneşti cu bărbaţi
doar ca să afli ce e în neregulă cu ei.
- Am crezut că e drăguţ. - Şi eu am crezut.
Până ce a stricat-o cu cererea.
Ce faci?
Îmi anulez o întâlnire.
Ai o întâlnire?
Nu, nu, ar trebui să te duci.
Nu, nu, e în regulă.
Mai degrabă stau aici.
Oricum, a început să devină obsedat.
Aţi fost aici toată noaptea?
Bun venit în Iadul meu.
Te rog să îl obligi să mă lase să mă duc acasă.
Trebuie să vedeţi asta.
Am început cu lumina din turnul radio.
Acum, mă gândesc că e un far.
Noah îşi aminteşte că era lângă apă, nu-i aşa?
Dar am realizat că farul are lumină albă, nu roşie.
De fapt, eu am descoperit asta.
Deci poate că e o clădire.
Ceva înalt cu o lumină roşie în vârf,
adică ar putea fi aproape de o pistă pentru avioane.
Ar putea fi o mie de locuri în New York,
dar nu în alte oraşe.
Cum ar fi D.C., de exemplu.
Haide, unde e chestia aia? Haide.
Hei, ştii ceva, "minte frumoasă",
de ce nu o iei mai uşor?
De fapt nu este pe apă, dar au aş merge pe varianta asta.
Am pus aici toate crimele nerezolvate şi persoanele dispărute
pe o rază de 16 km pornind de la el.
Victimele bărbat, nu sunt bune. Corpurile găsite, nu sunt bune.
Putem elimina toate cazurile de când Noah s-a născut,
dar nici astea nu sunt bune, de asemenea.
Asta până am găsit asta.
Rachel şi Rebecca Bell.
Cu vârsta de 8 şi 4 ani, dispărute în decembrie, 1994,
cu o lună înainte ca Noah să se nască.
Stai o secundă.
Noah nu a zis nimic că a avut o soră.
Nu direct.
Dar aminteşte-ţi cum tot spunea:
"Vreau să o ajut."
Dar dacă nu vorbea despre femeia care a văzut-o?
Ce ar fi dacă sora lui a fost răpită cu el,
şi aceea e persoana pe care vrea să o salveze?
Sunt prea tinere, nu-i aşa?
Are sens, dacă te gândeşti la asta.
Noah nu a zis nimic cum că s-ar fi iscat vreo luptă
când tipul ăla l-a prins. Dacă era mic,
tipul putea foarte uşor să îl doboare.
Trebuie să admit,
e o posibilitate.
Sigur că este.
Dar nu îmi pot da seama cine
este Maria.
De asta trebuie să mergem în D.C. chiar acum
şi să vorbim cu avocata asta, Carmen Santos.
Ea îi reprezintă pe părinţi. Sunt profesori la G.W.
De ce nu ne ducem să vorbim cu ei chiar noi?
Am încercat deja. Nu vor să vorbească.
Trebuie să ne mişcăm cu asta.
Foarte bine lucrat, detective.
Şi tu, Rishi.
E dr. Karna. Mulţumesc.
Simte dragostea, serios.
Dl Bell e încă suspect în cazul ăsta,
chiar şi după 14 ani?
Nu oficial.
Dar până când tâmpiţii de la D.C. Metro nu îl exonerează,
nu va vorbi cu nimeni.
Deci cum pot să vă ajut?
Credem că avem nişte informaţii noi
despre uciderea lui Rachel şi a lui Rebecca.
Dispariţie. Ce fel de informaţie?
Un martor.
Nu în adevăratul sens al cuvântului.
Mai mult o persoană care ar putea să ştie ceva.
Bine. Şi cine este această persoană?
Acum locuieşte în Connecticut, dar a stat şi în D. C..
Nu fizic, dar a fost...
Suntem specialişti în vieţi anterioare,
de la centrul Talmadge din New York.
Credem că una dintre acele fete s-a reîncarnat în clientul nostru.
Probabil cea mare.
Cred că glumeşti.
Parcă ai spus că eşti poliţist.
- Am fost. - Numele lui este Noah Powell.
Şi îmi pare rău să vă spun,
dar îşi aminteşte cum a fost omorât
în viaţa anterioară. Aşa că am vrea să aranjăm o întâlnire
cu clientul tău, să vedem dacă este vreo legătură.
Dacă există, atunci ne-ar putea ajuta să rezolvăm cazul.
Ştii câte conversaţii de genul ăsta am avut dea lungul anilor?
Medii,
vrăjitoare, clarvăzători.
A fost chiar şi o doamnă din Ohio
care mi-a spus că a fost răpită de extratereştri
şi le-a întâlnit pe fete pe o navă spaţială.
Chiar mi-a fost de un mare ajutor.
Asta nu e o glumă, dnă Santos.
Sunaţi la FBI, agent special Parson,
Crime violente. Va confirma.
Dar ce zici de numele Maria? Înseamnă ceva pentru tine?
Nu. Şi chiar dacă ar fi însemnat...
nu aş discuta cu tine.
Ascultă, nu-mi place să fiu minţită.
Sunt sigură că aveţi intenţii bune,
dar am treabă.
Mi-a făcut plăcere să vă cunosc.
Ai trecut peste mine.
Pentru că nu avea niciun sens ce spuneai.
Ascultă, cel mai bun mod de a te descurca cu un sceptic
este să-i spui adevărul.
Să-i spunem cine suntem, direct în faţă.
Greşit. Totul ţine de stabilirea credibilităţii.
- Minţind? - Da.
Dacă de asta este nevoie. Poliţiştii mint tot timpul.
Ei bine, eu nu sunt poliţistă. Şi în afară de asta,
oricum nu avea de gând să ne ajute,
dacă mă privea în felul ăla, de parcă m-ar fi judecat.
Nu este motivul din cauza căruia nu ne ajută.
Serios? Atunci care este?
Poate crede că clientul ei este vinovat.
Îmi cer scuze că nu am ajuns la înmormântare.
Eram în Miami pentru un caz.
Ce mai faci?
Sunt bine, nu-ţi face griji.
Bine, bine.
Ascultă, dacă are vreo importanţă,
toată lumea crede că cei din poliţie au făcut o mare greşeală
concediindu-te.
Ai fost cel mai bun detectiv pe care l-au avut, idioţii.
Da, ei bine, dacă bei prea mult,
nu vii la muncă, asta se întâmplă.
Am trecut peste asta, am primit o nouă slujbă.
- Detectiv particular. - Da?
- Aici, în district? - Nu.
Dar am nevoie de o favoare.
Trebuie să văd dosarul
despre cazurile de dispariţie.
1994, Rachel şi Rebecca Bell.
Îl ştii?
Bell.
Da.
Sunt chestii despre victimele speciale.
Cazul este încă deschis. Este cam sensibil.
Haide, Lou.
Nimeni nu o să afle.
Este important.
Îmi eşti dator, nu?
Hei.
Ce faci?
Te simţi bine?
Ce s-a întâmplat?
Cineva te-a pus să faci asta?
La ce te gândeai?
Te-ai fi putut îneca, dragule.
Am vrut să văd dacă pot înota.
Profesorul a trebuit să sară după el şi să-l tragă afară.
Amanda şi-a ieşit din minţi.
I-a spus soţului ei că îl va aduce pe Noah mâine
cu el sau fără el.
Mare scofală. Familia Bell nu o să se întâlnească niciodată cu noi.
Ce diferenţă este?
Astea sunt veşti bune. Care e problema ta?
Problema mea este că
tocmai am petrecut trei ore urmărind martori vechi.
Şi niciunul din ei nu a auzit de vreo Maria.
Şi înţeleg acum de ce este suspect profesorul.
Este temperamental şi era supărat pe Rachel pentru notele proaste,
aşa că teoria mea este că au început să se certe
şi i-a făcut rău iar Rebecca a văzut totul.
Apoi a intrat în panică şi le-a omorât pe amândouă
pentru a-şi acoperi urmele.
Au găsit chiar şi o rachetă de tenis ruptă la locul crimei.
Cu amprentele lui pe ea.
Dacă nu a făcut-o el?
Dovezile confirmă.
Poate, dar tu eşti atât de ocupat jucându-te de-a poliţistul
încât ai uitat de ce suntem aici.
Totul este legat de regresiuni, îţi aminteşti?
Noah le are cu un motiv.
De asta suntem aici, pentru a ne da seama.
Bine. Ce zici de asta?
Tatăl a omorât-o pe fetiţă
şi acum s-a întors pentru a se răzbuna.
Este versiunea cea mai des întâlnită.
Dar dacă este opusul?
Mă gândeam azi la asta.
Dacă întregul motiv pentru care se întâmplă
este pentru că vrea să-şi ajute tatăl, nu să-i facă rău.
Dacă ştie că nu el a făcut-o
şi vrea să-i reabiliteze numele?
Poate chiar vrea să ne ajute pe noi să găsim adevăratul criminal.
Ştii ce, uite care este treaba.
Nu-mi pasă dacă crezi vreun cuvânt din tot ce am spus.
Dar lucrul important este să nu renunţi.
Gândeşte-te la Noah, gândeşte-te la fete.
Ai o şansă reală de a-i ajuta pe aceşti oameni.
Cazul ăsta are nevoie de tine.
Şi tu ai nevoie de el.
Unde te duci?
La colegiu. Haide.
Să mergem să vorbim cu profesorul Bell.
Profesore, te rog.
Încercăm doar să ajutăm.
Sincer vă aşteptaţi să cred
că acest băiat de 14 ani a fost fata mea?
Ascultă, înţeleg. Nici mie nu-mi vine să cred.
Dar am văzut nişte lucruri în ultimele zile
care au fost destul de uimitoare.
Şi ceva se întâmplă cu puştiul ăsta, ceva ce nu pot înţelege.
Mie mi se pare că inventează totul,
relatând o fantezie copilărească.
Asta nu e ceva ce ai vrea să inventezi.
Crede-mă.
Doar... doar întâlneşte-te cu el. Convinge-te singur.
Asta e tot ce-ţi cerem.
Nu înţelegi.
Au trecut 14 ani
şi nu este o zi care să treacă
fără să fiu în agonie.
Văd o studentă în clasa mea
şi mă gândesc aşa ar arăta Rachel?
Ar fi avut 22 de ani acum.
Ştiu că este greu.
Cea mai rea este vinovăţia.
De ce nu am putut să o protejez?
De ce nu pot să le găsesc? Ce fel de tată sunt?
Şi de fiecare dată când apare ceva nou, îmi dă speranţe.
Şi...
Până la urmă se dovedeşte că nu foloseşte la nimic.
După o vreme te obişnuieşti.
Cu un an în urmă de Crăciun,
soţia mi-a murit într-un accident.
Eram în Mexic şi înotam.
Era o mică stâncă.
Am sărit, am vrut ca ea să vină după mine.
Ştiam că nu vrea, dar tot am îndemnat-o.
Şi ea, făcând pe curajoasa, nu a sărit pur şi simplu, a plonjat.
Şi-a rupt gâtul de o piatră care era sub apă.
Şi până am ajuns pe plajă,
ea deja murise.
A fost numai vina mea.
Aşa că ştiu cum este sentimentul.
Ştiu cum este să te trezeşti în fiecare zi
şi să vrei să blochezi durerea.
Dar adevărul este că dacă aş putea face ceva
să-mi văd soţia din nou, aş face-o.
Poate că de asta sunt aici.
Poate că de asta nu am renunţat la cazul ăsta.
Sau la femeia nebună care stă lângă mine.
Cred că speranţa este tot ce ne-a mai rămas.
CASA FAMILIEI BELL WASHINGTON, D.C.
Deci, eşti în clasa a IX-a?
Dragule, de ce nu stai jos?
Sunt bine.
Westport este o şcoală bună.
Da. Ne place foarte mult.
Bine, ascultaţi.
Ştiu că aţi venit de departe
şi apreciem asta.
Dar cred că este clar că ne pierdem timpul aici.
Noah? Ce e?
Vreau să-mi văd camera.
Scuze, ce a spus?
Asta e.
Asta îmi amintesc.
Aici dormeam.
Şi pe aici a intrat.
De ce nu ai închis fereastra?
Dumnezeule!
Cine a intrat?
Spune-ne ce s-a întâmplat.
Noah, ascultă-mă.
Ştiu că eşti speriat.
Despre asta am vorbit.
Trebuie să-ţi înfrunţi amintirile dacă vrei să înceteze.
Lasă-mă să te ajut.
Nu am vrut să mergem.
Lasă declanşatorii să vină.
Este fereastra?
Era ceva afară?
A prins-o pe Rebecca!
Acum vine după mine.
Ne scoate pe fereastră.
Este atât de rece.
E furios pentru că i-am lovit chestia...
- Ce chestie? - Racheta de tenis.
Ţine fereastra, dar acum este ruptă.
Coborâm.
Unde vă duce?
Rebecca plânge.
Nu vrem să mergem.
Rachel?
Tu eşti?
Îmi pare rău.
Îmi pare atât de rău.
Ceva nu este bine.
A dispărut acum.
- Ce? - A dispărut.
Ceva nu este bine, a dispărut.
Era ceva în şifonier, nu-i aşa?
Ce era?
Asta...
Nu cred nimic din toate astea.
Asta e.
Sunt eu şi sora mea.
De ce a luat-o?
De ce mi-a luat sora?
Aveţi o barcă?
Nu, aia e din tabăra de navigaţie.
Rachel s-a dus vară cu două săptămâni înainte de a se întâmpla.
- Unde? Aici în D.C.? - Da.
Un port de pe râul Potomac.
Îi plăcea să fie pe apă.
Ce?
Noah nu ştie să înoate,
dar în regresiunile lui este atras de apă.
Pe camera video, prima oară
ne-a spus că era aproape de un rău.
lângă ocean.
Am verificat asta cu mult timp în urmă.
Toţi consilierii erau studenţi la colegiu.
S-au întors la şcoală în decembrie.
Aveau alibiuri solide.
- Îl cheamă pe vreo unul din ei Maria? - Nu-mi amintesc, de ce?
M-a întrebat de ea seara trecută.
E cineva de care Noah îşi aminteşte.
Poate că unul din consilieri este Maria.
Chiar dacă nu l-a luat,
trebuie să fie un fel de legătură.
Poţi să ne duci la şcoala de navigaţie?
Da, este lângă uzina de armament.
- Eşti sigur că aici este? - Da, sunt sigur.
Biroul era chiar acolo.
Poţi să-ţi aminteşti numele proprietarului?
- Nu. Îmi cer scuze. - Poate putem întreba.
La naiba!
Noah, hei.
Ce s-a întâmplat?
Eşti bine?
Ce s-a întâmplat? Ce vezi?
Eram pe o barcă.
M-a aruncat peste bord.
Nu te pot ajuta dacă nu-mi spui ce vezi.
M-a lăsat în mijlocul oceanului.
M-a lăsat acolo.
M-a lăsat acolo, în mijlocul oceanului.
Dar Maria? Era şi ea acolo?
Nu ştiu.
Dacă era o barcă?
Ce?
Uite, uite. Vezi asta?
Dacă "Maria" este numele bărcii?
Asta a văzut şi asta e ceea ce îşi aminteşte.
Poate.
Spune-mi din nou cine e tipul ăsta?
E un prieten vechi.
Conducea unitatea ştiinţifică care se ocupa de comportament de la Quantico.
şi lucrez cu el de mult timp.
Aşa că nu mă face de râs, bine?
Doctorul cel bun.
Arăţi bine.
El este Price Whatley.
Agent special Eli Parson care se ocupă de caz.
Bun venit în echipă, detective.
Kate mi-a povestit multe despre tine.
Da, ei bine, nimic nu este adevărat.
Ai găsit ceva?
Barcă de 12 metri din portul Chesapeake numită "Maria".
Înregistrată pe numele lui David Connor.
Bărbat caucazian, 53 de ani.
Are două antecedente pentru jaf şi acte de violenţă.
La naiba, se potriveşte la perfecţie. Ai locaţia?
Port Leslie, Virginia. Este la 20 de minute distanţă.
David Connor.
Da?
Agent special Parson, FBI.
Puteţi coborî de pe barcă, domnule?
Ce se întâmplă?
Percheziţia bărcii. Haide.
Coboară.
Tu eşti proprietarul bărcii?
Da.
Bine. Aşteaptă.
Nu... nu este el.
Jurnale de călătorie, rapoarte ale capturii, carduri ale angajaţilor.
Tot ce ai începând cu decembrie '94.
Şi înapoi.
Nu le am. Nu aveam barca pe atunci.
Când ai cumpărat-o?
În ianuarie '95.
Pe atunci obişnuiam să conduc
vapoare pentru turişti lângă portul Potomac.
Cel din D.C. de lângă uzina de armament?
Da, acela.
Era un tip şi punea întrebări,
a spus că are nişte bărci de pescuit şi nişte capcane pentru crabi
- pe care se grăbea să le vândă. - Cum îl chema?
Nu-mi amintesc.
Sunt sigur că-i am numele într-un dosar pe undeva, pe acasă.
Cum arăta?
Ca un pescar tipic de crabi.
Un tip alb. Cam neîngrijit.
Puţea ca dracu'.
Era o fetiţă cu el.
Câţi ani avea?
Trei, poate patru. Nu ştiu.
Un copil drăguţ.
Ai de gând să-mi spui despre ce e vorba?
Urcă în maşină. Trebuie să ajungem la tine acasă
şi să aruncăm o privire la acel dosar.
De ce îl arestează?
Nu asta fac. A cumpărat barca de la altcineva
- în ianuarie '95. - De la cine?
Asta vor afla.
Însă este ceva ce...
Vânzătorul avea o fetiţă cu el, în vârstă de patru ani.
E posibil să fi fost Rebecca.
Doamne.
E în viaţă?
Nu ştim însă da, e posibil.
- Alo? - Îl cheamă Dermott Tate.
Era şeful portului din Potomac
o parte din '93 şi tot anul '94.
Deci era acolo când Rachel se afla în tabăra de navigaţie.
Exact.
Probabil a văzut-o cu Rebecca şi le-a luat în vizor.
A trecut printr-un divorţ urât în septembrie '94,
a pierdut custodia copilului său
şi soţia nu l-a mai văzut de atunci.
Ultima lui adresă cunoscută e din Carolina de Nord.
Cred că nu s-a gândit niciodată să-şi schimbe numele.
Ăsta e el, nu-i aşa?
E o singură cale de a afla.
I-ai luat pe toţi cu tine?
Da, sunt toţi aici.
O maşină e pe drum şi ne vor asigura un zbor până acolo,
- aşa că fiţi pregătiţi, bine? - În regulă.
Ne vedem în scurt timp.
- Kate? - Da?
Tot ce s-a întâmplat astăzi,
nu ştiu, e de parcă ţi-ai petrece întreaga viaţă
jucând un joc şi dintr-o dată cineva schimbă regulile.
Ştiu.
Îmi doresc cu adevărat să o găsim pe fata asta.
Şi eu.
Mişcă.
FBI, sus, sus!
Să-ţi văd mâinile!
La pământ! La pământ, imediat!
Haide!
Nu mişca! Mâinile la vedere.
Doamne! Doamne!
Nu-i nimic.
Nimeni nu-ţi va face rău.
Îţi jur, bine?
Am găsit-o, băieţi.
Şi e în viaţă.
- Unde este? - Aici.
E bine, dar e încă în stare de şoc.
Unde îl duc?
E tata! Nu a făcut nimic!
Rebecca.
Mă cheamă Sarah. Cine sunteţi?
Suntem noi, draga mea.
Mama şi tata.
Ce?
Mi-a zis că sunteţi morţi.
Nu. Suntem chiar aici, îngeraşul nostru.
Mi-a spus că sunteţi morţi şi că eu am fost adoptată!
Niciodată nu am crezut că vă voi vedea...
Iubita mea, scumpa mea.
Lasă-mă să te privesc!
Stai. Nu-i nimic.
Ce face?
Îşi ia rămas bun.
Rachel a ieşit şi când a încercat să cheme ajutor,
tipul ăsta şi-a ieşit din minţi.
A spus că şi-a dat seama că e prea mare
şi că nu o poate face să pară parte din familie, ca pe Rebecca.
Aşa că ea a trebuit să dispară.
Nu înţeleg.
Cum de poate cineva să facă un lucru atât de groaznic?
Am renunţat să încerc să-i mai înţeleg pe astfel de oameni cu mult timp în urmă.
O să înnebuneşti.
Da, însă treaba mea este să-i înţeleg pe oameni.
Iar asta e... dincolo de puterea mea de înţelegere.
Nu ştiu, cred că uneori... e doar rău pur.
O voi spune.
Niciodată nu aş fi crezut cele tocmai petrecute
de nu le-aş fi văzut cu proprii mei ochi.
"Cu cât e mai mare îndoiala, cu atât e mai mare şocul trezirii."
Cuvinte destul de profunde după ce-ai stat treaz toată noaptea.
A spus-o Einstein.
Am văzut odată pe un abţibild de pe bara unei maşini.
Bună. Ce?
Seara trecută,
toate chestiile pe care le spuneai
despre cum speri să te apropii din nou de soţia ta...
Ştiam că nu ai acceptat slujba asta pentru bani.
Cred că e greu să ai mereu atâta dreptate.
Este o povară.
Dar trăiesc cu ea.
Ca să ştii,
eu tot te consider o ţăcănită.
Subtitrare de Neoh şi Ionuţ666 Corectura: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro.