Dle Hume... Numele meu e Zoe.
Ştiu că eşti dezorientat. Eşti inconştient de trei zile.
Dar acum nu mai eşti sedat intravenos
şi tocmai ţi-am injectat ceva ca să te ajute să te trezeşti.
Eşti asistentă?
Nu mai eşti la spital, dle Hume. A trebuit să te mutăm.
Să mă mutaţi unde? Unde-i soţia mea?!
- Nu... Dle Hume, n-ar trebui... - Vreau s-o văd pe Penny!
Mă tem că nu va fi posibil, Desmond.
Tu!
- Dle Hume... - Uşurel, uşurel!
- Ar trebui să stai jos. - Mă ocup eu de-aici.
Desmond...
- Ce-am păţit? Unde sunt? - Ai fost împuşcat de Benjamin Linus.
Mai ţii minte asta?
Da, îmi amintesc. Vreau să vorbesc cu Penny. Penny!
Nu-i aici. Dar eşti sigur că ea şi fiul tău sunt în siguranţă?
Îmi pare rău că te-am luat de lângă ei, dar n-am avut ocazia să-ţi explic şi...
... dacă aş fi avut-o, n-ai mai fi venit cu mine.
Să vin cu tine? Unde?
Te-am adus înapoi pe insulă.
Nu pot să-mi imaginez cum te simţi, dar dacă mă laşi să-ţi explic...
- La naiba, nu-l răniţi! - Du-mă înapoi!
- Să mă duci înapoi acum, ai auzit?! - Nu pot să te duc înapoi.
Insula încă n-a terminat cu tine.
Ce caută Desmond aici?
Va fi mai uşor să-ţi arăt decât să-ţi explic, dle Kwon.
Du-l cu tine în camera generatorului. Eu vin cu Hume, ca să începem testul.
- Charles, testul e programat abia mâine. - Ştiu când e programat. Pregăteşte-l acum!
Haide! N-avem timp de admirat.
O să-l aducă pe Hume acum!
- Poftim?! - Ai auzit bine. Începem acum.
- În cât timp eşti gata? - Nici nu sunt aproape.
Generatorul ăsta probabil că n-a mai funcţionat de 20 de ani.
- Cum să... - Widmore nu vrea să aştepte.
- Ce faceţi aici? - Desfăşurăm un mic test.
Ce fel de test?!
Hai să vedem cum stăm! Avem un câmp electromagnetic funcţional?!
Hai să facem un test de energie. Generatorul la maxim, vă rog!
Începem. La numărătoarea mea! Trei, doi, unu... Şi pornesc.
Excelent! Probabil avem un contact defectuos pe undeva. Găsiţi-l!
Simmons, du-te ÅŸi verificÄƒ circuitele de pe solenoizi.
Da, dle!
Ghici ce, Angstrom. Tu intri acolo următorul.
Am găsit! Era un întrerupător defect la generator.
- Îl pornesc chiar acum. - Nu!
- Opreşte-l!
Dumnezeule!
Zoe... Suntem gata?
LOST - Sezonul 6, Episodul 11 Traducerea: veveriţa_bc
Staţi.
- Luaţi-l acum. Mulţumesc. - Da, dle.
Duceţi-l înăuntru.
Ce naiba faceţi?!
Ştiu cum par lucrurile, Desmond,
dar dacă tot ce s-a spus despre tine e adevărat, n-o să păţeşti absolut nimic.
N-ai nimic metalic asupra ta, nu? Chei, monede...?
Normal că nu are, idiotule.
Nu-mi place să-ţi fac asta cu forţa, Desmond,
dar după ce se va termina totul, o să-ţi cer să faci un sacrificiu.
Pentru binele tuturor, sper că o să mă ajuţi.
Sacrificiu?
Ce naiba ştii tu despre sacrificii?
Fiul meu a murit aici de dragul insulei, soţia ta, propria mea fiică, mă urăşte,
iar eu nici măcar nu mi-am cunoscut nepotul,
dar dacă tu nu mă ajuţi, Desmond, totul va fi fost în zadar.
Penny, fiul tău şi toţi ceilalţi vor fi dispărut pe veci.
Gata, porniţi-l!
Nu! Dacă vrei să vă ajut cu ce faceţi voi aici,
trebuie să-mi explici acum!
Omul ăla e singura persoană din lume despre care ştiu eu
că a supravieţuit unui eveniment electromagnetic catastrofic.
Trebuie să fiu sigur că mai poate supravieţui o dată,
altfel o să murim cu toţii.
Porniţi-l!
- Avem putere maximă? - Da, dar...
Daţi-mi drumul!
Daţi-mi drumul, nenorociţilor! Daţi-mi drumul!
Lăsaţi-mă să ies!
Sunt pe etajul cu banda rulantă.
Pardon?
- Ai fost în cursa de la Sydney, nu? - Da.
Genţile tale sunt la etajul cu banda. Am verificat de două ori la ghişeu.
Mulţumesc!
Stai aşa! Te ajut eu!
- Mulţumesc mult! - Cu plăcere.
- Mai ai alte genţi? - Nu, asta e tot, slavă Domnului!
E fată sau băiat?
- Scuze, n-am vrut să fiu indiscret. - Nu-i nimic, doar că nu ştiu ce e.
E în regulă. Eşti mai curajoasă decât mine. Mie nu-mi prea plac surprizele.
Scuze! Ăla e al meu.
- Te aşteaptă cineva? - Da, o fi încurcat cursele.
Pe mine mă aşteaptă o maşină. Dacă ai nevoie, te iau cu plăcere.
Nu, nu, e drăguţ din partea ta, dar mă descurc, sunt taxiuri...
- Bine. Atunci... Mi-a făcut plăcere. - Da, şi mie.
- E băiat. - Poftim?
Pun pariu că e băiat.
Am ajuns.
- Dle Hume! Bună ziua. O iau eu. - Mulţumesc.
- Numele meu e George. - Bună, George.
- Vă duc la hotel? - La birou.
La birou. Excelent! Pe-aici, vă rog.
- Şi veniţi de la Sydney? - Da, exact.
- Şi ce-aţi făcut în Australia? - Am încheiat nişte afaceri pentru şef.
Foarte bine! Felicitări!
Dacă aveţi nevoie de ceva, eu cunosc pe toată lumea din oraş.
Dacă vreţi o rezervare, alegeţi restaurantul.
Room service-ul de la hotel e excelent, mulţumesc.
Căutaţi ceva companie?
Am observat că nu aveţi verighetă
şi sunt o mulţime de femei drăguţe care-şi oferă compania.
Nu caut nicio companie. Am venit aici cu treburi.
Cred că de-asta sunteţi mâna dreaptă a şefului,
iar eu sunt şoferul.
Bine, am priceput.
Bună dimineaţa, dle Hume. Cum a fost zborul dvs?
Minunat, mulţumesc.
- A spus să vă trimit direct înăuntru. - Mulţumesc.
- Charles! - Bună, Desmond.
- Bun venit la Los Angeles, prietene. - Mulţumesc.
Nu-mi pasă ce-a făcut sau cât de mult o să coste!
Aranjează treburile şi scoate-l de-acolo!
Scuze, Desmond.
Se pare că n-o să sărbătorim prea mult afacerea din Australia.
- Ştii că fiul meu e muzician, nu? - Da. Am auzit că e chiar talentat.
Da, aşa e. Mă rog, nevastă-mea organizează un eveniment caritabil,
iar băiatul a avut ideea nebunească de a combina muzica clasică cu rockul.
Ai auzit de vreo formaţie numită Driveshaft?
Nu, nu cred.
Basistul lor a luat o supradoză şi a fost arestat.
Acum, dacă nu-l aduc pe drogatu' ăsta la evenimentul neveste-mii,
pe scurt, o să mă distrugă.
- Vreţi să-l dădăcesc? - Ştiu că e uşor.
Dar am nevoie de cineva în care pot să am încredere că face ceea ce trebuie.
Nu mai spune nimic, Charles. E ca şi făcut.
Ai o viaţă pe cinste, băiete.
N-ai familie, n-ai angajamente. Să nu ai obligaţii...
Sunt un om binecuvântat, dle.
Eu sunt cel binecuvântat că te am ca angajat.
Să bem pentru indispensabilitatea ta!
Ăla e whisky vechi de 60 de ani, Charles.
- Nimic nu e prea bun pentru tine. - Până la fund!
- Dle Hume? - Da.
Cauţiunea a fost rezolvată. Nu uitaţi că nu are voie să plece din stat.
Dle Pace, sunt Desmond Hume. M-a trimis Charles Widmore.
Unde te duci?
E al tău.
Ce-i cu tine?!
Beau şi eu ce bea el.
Un pahar şi pe urmă plecăm.
Şi cu ce te ocupi tu? Ai grijă de mine?
Ce eşti tu? Lacheul şef al dlui Widmore?
- Acolitul lui? - N-am nicio denumire.
- Dar am beneficii. - Cum ar fi?
Am ocazia să întâlnesc oameni fermecători.
Noroc, atunci!
- Ia zi, şmechere, eşti fericit? - Destul.
- Ba nu eşti. - Am o slujbă bună, bani mulţi.
Călătoresc în lumea întreagă... De ce n-aş fi fericit?
- Ai fost îndrăgostit vreodată? - De mii de ori.
Nu despre asta vorbesc,
ci despre dragostea spectaculoasă, care-ţi schimbă conştiinţa cu totul.
- Ştii cum arată? - Nu ştiam că dragostea are formă.
Eu am văzut-o, prietene, în avionul de la Sydney.
Zău aşa? Am fost în acelaşi avion. Poate am văzut-o şi eu.
- Crede-mă, n-ai văzut-o. - Luminează-mă.
Era o femeie la două rânduri în faţa mea.
Era încătuşată lângă poliţist.
El s-a uitat la mine. Şi-a dat seama că am droguri la mine.
Dacă nu făceam nimic, aş fi fost arestat,
aşa că m-am ridicat şi m-am dus la toaletă ca să scap de dovezi, înghiţindu-mi dozele.
Fix în clipa aia, am intrat într-o zonă cu turbulenţe.
M-am sufocat.
Toată punga cu heroină mi se blocase în gât.
Se terminase. Totul începuse să se întunece.
Picam spre abis, după care am văzut-o pe ea...
Pe cine?
O femeie, blondă, fermecător de frumoasă. Şi o cunosc, suntem împreună.
E ca şi cum aş fi fost dintotdeauna şi voi fi pentru totdeauna.
Era un sentiment... Era dragoste.
Şi chiar când eram pe punctul de a mă lăsa cuprins de el,
deschid ochii şi un idiot mă întreabă dacă sunt în regulă.
Dar am văzut-o. Pentru o clipă, am văzut cum arată.
Asta e poezie pură, frăţioare.
Ar trebui să scrii o melodie despre asta.
Da, ştiu ce gândeşti: sărmana vedetă rock sinucigaşă.
Dar eu am văzut ceva real, adevărul.
Nu, nu ăla e adevărul. Ştii care-i adevărul, Pace?
Acum ai de ales.
Poţi să bei în continuare sau poţi să vii cu mine.
Înainte să alegi, dă-ţi seama că, dacă rămâi aici,
mai mult ca sigur, o să-ţi distrugi cariera muzicală.
Şi dacă vin cu tine?
În 20 de minute, o să te desfeţi într-un hotel de cinci stele
cu privelişte spre port,
iar Charles Widmore, unul dintre cei mai puternici oameni din oraş,
îţi va fi dator cu un favor.
- Nu prea pare că aş avea de ales. - Mereu ai de ales, frate.
Asta-i formaţia mea, Driveshaft, cu primul nostru single.
Aşa a început totul.
- Îţi place? - Sigur. Pentru ce se vrea.
Îmi pare rău pentru tine, prietene.
Crezi că eşti fericit, crezi că ai totul, asta, viaţa ta...
- Dar nu ai nimic. - Adică nimic nu e real?
Bine, dle Hume. Hai să-ţi dau eu de ales.
Ia să vedem.
Pot fie să-ţi arăt despre ce vorbesc, fie cobori din maşină.
De ce Dumnezeu aş coborî din maşină?
Charlie! Haide!
Nu e vasul lui Penny
Haide!
Cineva să mă ajute!
Te-ai lovit destul de tare în accident.
- Ai ameţeli? - Nu.
- Vezi dublu? - Nu.
Trebuie să-l văd neapărat pe omul cu care am fost adus aici.
Dar halucinaţii?
Adică?
Halucinaţii, adică vezi lucruri care nu există.
Nu sunt sigur.
Tomografia nu a fost concludentă, aşa că o să te trimit la un RMN.
N-am timp de aşa ceva.
Trebuie să-l găsesc pe omul cu care am fost adus aici.
Mă tem că n-o să găseşti pe nimeni până nu aflăm ce-i cu creierul tău.
Ai metal asupra ta, chei sau monede? Ai vreun metal în corp?
Pacemakere, pixuri, gloanţe, vreo placă metalică la cap?
Nu, nimic.
Văd că n-ai trecut pe nimeni la contacte de urgenţă.
- N-ai prieteni sau rude? - Trece-l pe şeful meu, Charles Widmore.
Aparatul e foarte zgomotos, aşa că e bine să porţi astea.
- O să ai nevoie de buton. - Ce buton?
Butonul de panică. Dacă vrei să ne oprim, apeşi pe el.
Încearcă să nu-l apeşi, că o să trebuiască s-o luăm de la capăt.
Eu o să stau în cabina aia şi o să mă auzi vorbind.
Treizeci de minute durează, da?
Gata, începem.
Nu e vasul lui Penny
Desmond!
Lasă-mă să ies!
Ce s-a întâmplat? Eşti în regulă?
Trebuie să-l găsesc pe omul cu care am fost adus aici.
Numele lui e Charlie Pace. A fost adus acum o oră.
Caută-i numărul camerei.
Dacă nu sunteţi rudă, e o informaţie confidenţială.
Am avut accident împreună. Trebuie să-l văd!
Îmi pare rău, dle, nu vă pot ajuta cu nimic.
Scuze!
- Am venit cu acelaşi avion din Sydney. - Da, stăteai lângă mine.
- Desmond, nu? - Da, exact.
Mă întreb dacă m-ai putea ajuta, frate.
Trebuie să găsesc pe cineva. A fost cu noi în avion. E undeva în spital.
A fost cu noi în avion şi acum e aici în spital?
Nu sunt nebun!
Dle, vă rog, opriţi-vă!
Uşurel!
- De ce fugi? - Pentru că nimeni nu mă poate ajuta.
- Lasă-mă să plec. - De ce-ai vrut să mă omori?
N-am vrut să te omor, ci să-ţi arăt ceva.
Dacă vrei să-mi arăţi ceva, arată-mi palmele!
- Poftim?! - Arată-mi palmele, acum!
Ai văzut ceva, nu-i aşa? În apă...
Ce-ai văzut? Ce cauţi?
- Cine-i Penny? - Nu ştiu.
- Ai simţit-o, este? - N-am simţit nimic.
Atunci de ce-ai acostat cu un om în halat?
Haide, trebuie să plecăm.
Crezi că o să cânt în concert după asta? Nimic din toate astea nu contează!
Tot ce contează e că am simţit-o. Vrei să mă opreşti? Succes!
Unde te duci?!
În locul tău, nu m-aş mai gândi la mine.
Ia şi caut-o pe Penny.
Cum adică a dispărut?
A evadat. A lovit un doctor cu un cărucior şi a fugit din spital.
Şi tu l-ai lăsat să plece?
E un drogat care mi-a băgat maşina în ocean, Charles!
Apropo, sun bine. Mersi de întrebare.
Şi mă bucur că ai supravieţuit, Desmond.
Când îţi dau ceva de făcut, mă aştept să o şi faci!
Cu tot respectul, dle, e doar un concert.
Uite cum facem, Desmond.
Dacă nu poţi să-l aduci pe Pace,
spune-i tu dnei Widmore că e doar un concert.
Dle Hume.
Deci n-aţi cunoscut-o pe soţia şefului?
- Nu. - Succes!
Te rog, spune-mi, cum se face că cineva din domeniul tău
nu ştie că cuţitul pentru unt e aşezat cu mânerul spre dreapta,
iar lama orientată spre stânga, uite-aşa?
Pentru Dumnezeu!
- Dnă Widmore? - Da!
Numele meu e Desmond Hume. Lucrez pentru soţul dvs.
Desigur, dle Hume.
Charles mi-a povestit multe despre dumneata.
E ridicol că nu ne-am mai întâlnit. Era şi timpul.
Sentimentul e reciproc, dnă Widmore.
- Te rog, spune-mi Eloise. - Eloise.
Şi ce criză l-a obligat pe Charles să-şi trimită cel mai bun angajat
la organizarea unui bal de caritate?
Păi, Eloise, îmi pare nespus de rău,
dar se pare că Driveshaft nu va putea cânta cu fiul tău
şi îmi asum responsabilitatea...
Nu-ţi face griji.
- Pardon?! - Fiul meu o să înţeleagă.
Presupun că atunci când angajezi nişte vedete rock,
sunt implicaţi anumiţi factori imprevizibili.
- Nu eşti supărată? - Chiar deloc, dragul meu.
Ce s-a întâmplat e bun întâmplat.
Mulţumesc mult că ai venit să mă anunţi personal, dle Hume.
- Mi-a făcut plăcere să te cunosc. - De asemenea, mulţumesc.
Centrează şi tu aranjamentul ăla, te rog!
- Vă doresc o seară bună! - Mulţumesc!
Martins Mary plus însoţitor, Milton Penny, singură,
Pepper Nicholas plus însoţitoare...
Îmi cer scuze. Ai spus cumva Penny?
Dumneata cine eşti?
Lucrez pentru dl Widmore. Pot să văd lista?
Sub nicio formă nu ai voie! Lista e confidenţială.
Îmi cer scuze. Mi se încredinţează des lucruri confidenţiale...
Ai vreo problemă cu mine?
Nu, voiam doar să verific un nume de pe lista aia,
iar dacă asta e o problemă, dintr-un motiv sau altul...
Vino cu mine.
Toată lumea afară, acum!
Îmi pare rău dacă am depăşit limitele...
Taci din gură, Hume.
Am auzit ce-ai avut de spus, acum ascultă-mă tu pe mine.
- Vreau să încetezi. - Ce anume?
E clar că cineva a alterat felul tău de a vedea lucrurile.
E o chestiune serioasă. De fapt, e o violare.
Orice-ai face, orice crezi tu că ai căuta,
trebuie să încetezi să mai cauţi.
Ştii ce caut, dnă Widmore?
Nu ştiu de ce mai cauţi ceva.
Ai o viaţă perfectă şi, mai presus de toate,
ai reuşit să obţii lucrul pe care ţi l-ai dorit mai presus de toate,
aprobarea soţului meu.
- De unde ştii ce-mi doresc eu? - Pentru că ştiu!
Trebuie să văd lista aia sau să-mi spui tu de ce n-am voie s-o văd.
N-ai voie s-o vezi pentru că încă nu eşti pregătit.
Pregătit pentru ce?!
Aşa de rău a fost?
- Este alcool în maşina asta? - Da, orice aveţi nevoie.
- Şi unde mergem, dle Hume? - Încotro vezi cu ochii, George.
- Dle Hume? - Da.
Numele meu e Daniel, Daniel Widmore. Trebuie să discutăm.
- Uitaţi, dle Widmore... - Dan. Te rog, spune-mi Dan.
Dl Widmore e tata.
Dan, dacă e vorba de Charlie Pace şi de faptul că nu puteţi cânta împreună...
Îmi pare foarte rău.
Crezi în dragostea la prima vedere, dle Hume?
Pardon?!
Prima oară când am văzut-o,
mă plimbam printr-un muzeu acum câteva săptămâni.
Lucrează aici şi era în pauza de masă. Mânca un baton de ciocolată.
Are nişte ochi albaştri incredibili, părul roşcat,
şi imediat ce-am văzut-o, chiar în clipa aia,
a fost de parcă... aş fi iubit-o deja.
Şi atunci au luat lucrurile o întorsătură ciudată.
În aceeaşi noapte după ce am văzut-o pe femeia aia,
m-am trezit şi am scris asta.
- Ce înseamnă? - Sunt muzician. Habar nu am.
Am dus-o la un prieten de la Caltech care se pricepe la matematică.
A spus că asta e mecanică cuantică.
Ecuaţiile astea sunt atât de avansate,
încât numai cineva care a studiat fizica toată viaţa le-ar fi putut scrie.
Şi ce înseamnă?
Imaginează-ţi că e pe cale să se întâmple ceva teribil, ceva catastrofic
şi singura cale de a împiedica acel lucru
este eliberarea unei cantităţi uriaşe de energie,
cum ar fi declanşarea unei bombe nucleare.
- Vrei să declanşezi o bombă nucleară. - Ascultă-mă.
Dacă tot ce vezi acum nu trebuia să fie viaţa noastră?
Dacă am avut o altă viaţă
şi, din anumite motive, am schimbat lucrurile?
Nu vreau să declanşez o bombă nucleară, dle Hume.
Cred că deja am făcut-o.
Ascultă, amice...
Nu ştiu ce legătură au toate astea cu mine, aşa că...
De ce-ai întrebat-o pe mama despre o femeie pe nume Penny?
Şi ţie ţi s-a întâmplat, nu-i aşa?
- Ai simţit-o. - Nu ştiu.
- Nu ştiu ce-am simţit. - Ba da, ştii.
Ai simţit dragostea.
E imposibil, pentru că nu ştiu nimic despre femeia asta,
nu ştiu unde e, nici nu ştiu dacă există măcar.
E... doar o idee.
Nu, dle Hume.
E sora mea vitregă.
Şi pot să-ţi spun exact unde şi când poţi s-o găseşti.
Bună!
Scuză-mă...
Da.
- Tu eşti Penny? - Da.
Bună!
Sunt Desmond.
Bună!
Intrăm acum.
- N-are nimic! - Într-adevăr.
Cum te simţi, Desmond?
Bine.
- Cât am fost inconştient? - Câteva secunde.
Mă ajuţi să mă ridic?
Îmi pare rău că a trebuit să-ţi facem asta, Desmond,
dar, după cum ţi-am spus,
talentul tău e vital pentru misiunea noastră.
- Dacă mă laşi să explic... - E în regulă, am înţeles.
- Poftim?! - Am spus că am înţeles.
Ai spus că m-ai adus pe insulă ca să fac ceva foarte important.
Da.
Când începem?
- Ce ţi s-a întâmplat? - Cum adică?
Acum 20 de minute, îl snopeai în bătaie pe Widmore cu un suport de perfuzii,
iar acum cooperezi în totalitate.
Se pot întâmpla multe în 20 de minute.
Sigur că da. Chestia aia ţi-a prăjit creierul.
- Oare? - Cum zici tu.
N-o să schimbe faptul că o să...
Fugi!
Desmond, n-am timp să-ţi explic, dar oamenii ăştia sunt extrem de periculoşi.
- Trebuie să plecăm acum. - Desigur.
După tine.
Eşti bine?!
Ce s-a întâmplat?
Am dat mâna cu tine şi ai leşinat. Ce efect am asupra ta...
Da, aşa e...
Ne-am mai întâlnit cumva?
- Cred că ne-am fi amintit. - Da...
- Dacă eşti sigur că eşti bine... - Da, n-am nimic.
- Ascultă! Vrei să mergem la o cafea? - Acum?
- Sunt transpirată... - Tocmai am leşinat în faţa ta.
Aş spune că suntem chit.
E o cafenea la intersecţia dintre Sweetser şi Melrose.
- Ne vedem acolo peste o oră. - Desigur!
Bine...
- Şi... aţi găsit ce căutaţi? - Da, George.
La intersecţia dintre Melrose şi Sweetser.
S-a făcut. Şi dacă mai pot să fac ceva pentru dvs, dle Hume, spuneţi.
De fapt, ar fi ceva, George.
Poţi să faci rost de lista cu pasageri a cursei cu care am venit de la Sydney?
Oceanic 815. Vreau doar numele pasagerilor.
Sigur că da. Pot să vă întreb pentru ce vă trebuie?
Vreau să le arăt ceva.
Traducerea: veveriţa_bc Comentarii pe www.tvblog.ro