Aici Gossip Girl.
Singura voastră sursă în vieţile scandaloase ale elitei din Manhattan.
Te iubesc.
- Dan. - Nu mă aşteptam la reacţia asta.
- Ce e asta? - E de la tata şi a fost deschisă.
Nu mai ai voie să mă judeci.
Spune-mi că nu te-ai culcat cu fostul tău soţ.
L-am sărutat, dar asta a fost tot.
Ţi-ai format o impresie greşită. Nu sunt un soţ-trofeu.
Nu-i nimic. Cu toţii ne sacrificăm independenţa pentru dragoste.
- Ai luat barca greşită. - Nu, de fapt în asta sunt banii.
A mea avea "E" în ea.
Timp de 18 ani am încercat să accept moartea mamei mele.
Mama ta adevărată nu ar întoarce spatele unei şanse de a te cunoaşte.
- Nu am o mamă adevărată, Blair. - Asta nu înseamnă că eşti singur.
Cred că trebuie să luăm lucrurile cu încetişorul.
Da, da, şi eu mă gândeam la acelaşi lucru.
Asta nu a fost o întâlnire. Dacă vrei una, trebuie să mă inviţi.
Traducerea şi adaptarea: Giana Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Trezeşte-te şi dă-i bătaie, Upper East Side.
Am auzit că micuţa J. întreţine "relaţii externe"
cu un băiat chipeş din corpul diplomatic.
Mereu am ştiut că are prieteni sus-puşi.
Dar cât de mult se va înjosi?
Şi ce cauţi aici?
Ai spus că mama ta nu s-a trezit înainte de prânz toată săptămâna.
Dar dacă se trezeşte, o să te ascunzi toată ziua la mine în dulap.
Pervers. Bine, voi pleca.
- Voiam să mă asigur că ne vedem diseară. - Mă gândeam la mâncare italiană.
Poate Morandi sau Il Buco?
Sau, dacă nu vrei să mergi în centru,
putem merge până la Tony's.
Nu că nu mi-ar plăcea un film şi popcorn,
dar e sâmbătă seara. Voiam să ieşim.
Asta şi vom face.
De fapt, avem vreo şase livrări de făcut la nişte petreceri.
Iarăşi? Eşti singurul dealer din oraş?
Cei răi nu au odihnă.
O să le las pe astea aici astăzi, dacă nu te deranjează.
Da, bine. Staţia de droguri a lui Jenny.
Cred că ăsta e singurul lucru bun
din faptul cÄƒ ai mei s-au certat, din senin.
MÄƒ pot gÃ¢ndi ÅŸi la altele.
Hei, nu... nu vrei să răspunzi?
Nu.
Bună, tată.
Nu. Nu, nu pot în seara asta.
Am planuri.
Doar o prietenă.
Bine.
Ne ocupăm de astea?
Ce-i?
Nimic.
De când găteşti tu?
Sincer, nici nu ştiam că avem frigider până-n dimineaţa asta.
Hei, hei, hei, hei! Nu suntem păgâni.
Opreşte-te.
Ţi-am spus că sunt bun în bucătărie.
Deşi, cred că puteam să renunţ la măslinele de cocktail.
- Nu prea se mănâncă de dimineaţă. - Mie tot mi-e foame.
Rufus nu pregăteşte micul-dejun duminica?
Îl prefer pe ăsta.
O, Doamne!
- O, Doamne. - Chuck!
Desigur. De neîntrecut.
Doamne fereşte.
Da! Aşa! Doamne.
Da!
Nu te opri! Doamne, Chuck!
- O, Doamne! Aşa! Da! - Alo?
- Hei, eu sunt. - Chuck?
Unde eşti?
Întâlnire matinală.
Uite, mi-am uitat mobilul. Mi-l poţi pune în servietă?
Doamne, da! Chuck! Nu te opri!
Blair e cam acolo, înăuntru.
De aceea vreau să-l iei. Poate fi curioasă, şi nu e momentul.
O, Doamne! Da!
- Da, omule. S-a făcut. - Super.
Da! Doamne, Chuck!
Doamne, Chuck!
Da!
- O, Doamne, Chuck! - Blair?
Da, chiar acolo!
- Nu ştii să ciocăneşti? - Am ciocănit, dar nu m-ai auzit.
- Noi în schimb... - Îmi pare rău. A fost ciudat?
- Încerci să demonstrezi ceva? - Da. Dar nu ar trebui.
Mă bucur că am protejat canapeaua lui Chuck.
Acum, dacă nu te superi,
Louis Vuitton creează botine metalice pentru primăvară.
B.?
S.?
Vorbeşte cu mine. Ce s-a întâmplat?
Chuck şi cu mine nu suntem pe aceeaşi lungime de undă.
Adică...
Nu doar aşa.
Dar mulţumesc că-mi reaminteşti continuu.
Scuze.
Mă exclude...
Preferă singurătatea tot timpul.
În mod normal, aş spune că aşa este el.
Dar... acum o săptămână a trecut prin ceva
şi...
Dacă încă e supărat, vreau să poată vorbi cu mine.
Şi cum afli chestiile astea de la el?
Cam ce ai auzit, fără revista de modă.
Mi-am încercat toate şmecheriile. Nu-mi dă atenţie.
Vreau doar să se simtă mai bine.
Hei. Melissa.
- Dan. - Cam îmbrăcat, nu-i aşa?
Mai am o pereche de Bermude
dacă vrei să vii cu mine. Să mergem la Ocean Dive?
Poate altădată.
Ascultă-mă. Bine, ştiu că am dat-o-n bară
şi nu e vina ta că nu mi-ai răspuns la apeluri.
Dar... mi-e dor de tine.
Şi ce ţi-am spus la spital, m-am referit ca la o prietenă,
- doar ca la o prietenă. - Dan, nu-i nimic. Nu trebuie să...
Nu, nu, nu, nu, nu, chiar trebuie pentru că... chiar vreau ca lucrurile
să se întoarcă la cum erau înainte. Ce spui?
Am putea ieşi azi, ne-am putea aminti
- cât de normale erau lucrurile între noi. - De fapt, căminul organizează
- o petrecere cu tema pe plajă, diseară. - Super, iubesc petrecerile.
- Şi eu merg cu Paul. - Îl iubesc pe Paul.
Crezi că dacă am ieşi toţi trei ar fi cam ciudat?
Ciudat?
- Nu, nu. O să aduc pe cineva. - Pe cine?
Dacă mi-ai fi răspuns la oricare
din cele 10,000 de apeluri,
ai fi ştiut că am început să ies cu altcineva.
Adică, nu e ceva serios, dar...
- Uite, va fi amuzant şi normal. Promit. - Bine. Petrecerea începe într-o oră.
Bine, super.
Stai. Cum o cheamă?
Melissa.
Da, o cheamă Melissa. E un nume bun. Ne vedem.
Bună.
Hei, o cunoşti cumva pe Melissa?
Toată lumea e îmbrăcată?
Bună.
- L-am găsit. - Ce faci?
Telefonul meu e mort. Vreau să-l folosesc pe-al lui Chuck.
- Avem un telefon în sufragerie. - Ştiu.
- Voiam să verific ceva pe Tweeter. - Stai aşa.
Chuck te-a rugat să-i iei telefonul când a sunat, nu-i aşa?
Chuck a sunat?
Nu. Adică, da, a sunat.
Dar a vrut doar să-i pun telefonul în servietă
- ca să nu-l uite. Asta e tot. - Doamne, mi-era dor de asta.
De ce?
Să fiu cu cineva care nu ştie să mintă. Era mult mai uşor.
Chuck nu a vrut să-i văd telefonul.
- Dă-l încoace, Archibald. - Nate.
Sunt vreo şase apeluri de la un număr necunoscut,
şi... un mesaj.
- Unu, doi, trei, patru, cinci. - Jenny?
O să ies la o cafea...
Bună, Lily. Te-ai trezit devreme.
Îl ştii pe Damien, nu? Doar ce-a trecut pe aici.
Ce se întâmplă aici? Sau mai trebuie să întreb?
Lily, eu... eu...
Îmi pare foarte rău. Te rog, te rog, nu-i spune tatei. Te rog.
Vreau să veniţi în sufragerie, acum.
Tu, îmbracă-te.
N-ar trebui.
Am deschis un nou ca...
un capitol nou, la locul lui, din cartea încrederii.
Dacă vrea să aibă secrete, atunci...
Dar nu ar trebui. Ceva îl deranjează,
şi nu-mi spune despre ce e vorba.
- Ce ar trebui să fac? - Blair, lasă telefonul
şi vorbeşte cu el când vine acasă.
- Ce? - E numărul ăsta.
E acelaşi număr de unde m-a sunat de dimineaţă.
Charles, tot eu sunt.
Ştiu că insist, dar nu mi-ai răspuns
şi trebuie să ştii anumite lucruri,
trebuie să-ţi povestesc.
Sunt încă la Algonquin, dar plec astăzi.
- Sper să te răzgândeşti. - Elizabeth Fisher stătea la Algonquin.
- Cine este Elizabeth Fisher? - Numele ei era Evelyn
şi este mama mea.
Şi uite-aşa,
punem mama tuturor întrebărilor.
Chuck, cum de e posibil?
Bart ţi-a spus că mama ta a murit.
Mi-a spus şi că, la grădiniţă, copiii poartă costume
şi că acţiunile sunt cadouri minunate pentru zilele de naştere.
Mi-a spus ce voia să cred.
Chuck a dat peste o femeie la mormântul lui Bart şi a găsit-o.
Ne-a spus că e doar una din prietenele lui Bart,
dar cred că...
Eşti bine, omule?
- De ce n-aş fi? - Nu pari încântat.
După tot timpul ăsta în care ai crezut că a murit, ai o a doua şansă.
O şansă pentru ce? De ce s-a întors?
- E aici acum. Cui îi pasă de ce? - Cred că ştiu care e motivul ei.
- Aruncă asta. - Chuck, nu.
Serena, doar...
Nu ştii ce s-a întâmplat acum 20 de ani,
de ce a plecat.
Trebuie s-o laşi să-ţi explice.
Nu, nu trebuie. Mă duc la bar, să beau ceva.
Dacă vreţi să complotaţi pe la spatele meu,
vă pot da combinaţia de la seiful hotelului.
- O să fie bine. - Se comportă nebuneşte.
- Ce vom face? - Nimic.
Nu l-aţi văzut când a vorbit cu femeia aia
şi ea l-a minţit. A suferit destul până acum.
Dacă nu vrea să-i ştie povestea,
atunci voi respecta asta, la fel şi voi.
O să plec.
Nu îmi place să joc rolul iubitului speriat.
Nimeni nu-ţi cere să joci rolul iubitului.
Bine, Lily, ce e aşa de important
că nu mi-ai putut spune la telefon?
Jenny a adus un prieten peste noapte
şi am crezut că ar fi momentul să vorbim despre asta.
De când timp vă cunoaşteţi, Vanessa şi cu tine?
Am fost cei mai buni prieteni de când eram mici.
- Vorbeam cu Paul, de fapt. - Da. Desigur.
Paul şi cu mine ne-am întâlnit la un cabaret semestru trecut.
Tema a fost legată de poveşti, deci se şi cuvenea
- să-mi găsesc Prinţul. - De fapt, Dan a fost Prinţul.
- Unde l-ai cunoscut tu pe Dan? - Pe hol, de fapt. El...
Da... eram pierdut.
Clădirea asta poate fi foarte înşelătoare când nu locuieşti aici.
- Hai să ne jucăm cu mingea. - Sigur.
- O să vorbim despre asta? - Bem mai întâi.
Îmi pare rău.
Dar...
O scuză din partea lui Blair Waldorf fără ceva ascuns?
Pare ceva serios.
De aceea sunt aici dacă vrei să vorbeşti.
Sau dacă nu vrei.
Chiar dacă este mama mea,
nu este.
Nu schimbă nimic.
Trecutul aparţine trecutului.
Cred că trebuie să mergem la mormântul lui Bart pentru ultima dată,
să lăsăm asta şi să nu mai privim înapoi.
Bine.
Ce să spun mai întâi? Cum de ai permis asta?
- Nu am permis nimic. - Jenny nu este Serena.
Şi în ciuda a ceea ce crede lumea, copiii au nevoie de limite.
- Tată, eu... - Nu vă supăraţi, domnule.
Adevărul este că am adormit uitându-ne la TV.
Ştiu că sună ca o "scuză adolescentină pentru pămpălăi".
Apreciez faptul că sunteţi un tată îngrijorat...
Cel mai rău lucru în a fi un tată de adolescentă
este să-ţi aduci aminte că ai fost şi tu adolescent.
- Ia-ţi lucrurile, dră. Vii cu mine. - Ce? Unde, tată? Locuiesc aici.
Nu şi de acum încolo. Te întorci în Brooklyn.
Tată, nu poţi face asta.
Rufus...
Jennifer, ori îţi strângi tu lucrurile, ori o fac eu.
Bine, fie. Mă duc eu.
Rufus, putem vorbi, te rog, despre asta?
Nu, Lily, nu putem. Ştii, cât timp împachetează ea,
poate o să-mi iau şi eu restul lucrurilor.
Salut.
Unde e Melissa?
Dansează salsa. Paul?
Pare drăguţă.
Ştiam că asta va fi ciudat.
Despre ce vorbeşti?
Nu prea simţim ritmul prieteniei, Dan.
- E prea multă tensiune. - Tensiune? Nu e deloc tensiune.
Ce-ar putea fi mai prietenos decât să faci o poză la caterincă?
Haide.
Poză?
Da. Asta a fost...
Ştii, e... e... e de la mojito
şi de la spaţiul strâmt şi de la căldură.
Da. Miami. Deci, poză? Da.
Salut.
Venim cu gânduri de pace.
Orice ai nevoie, omule, suntem aici.
Am făcut rezervări la Kellari.
Grecii ştiu cum să facă mâncare pentru consolare.
Ce spuneţi?
Cred că mi-ar prinde bine plimbarea...
şi ceva mâncare în organism.
Sigur facem ceea ce trebuie?
E mama lui.
Îl ştii pe Chuck. Are nevoie de puţin avânt.
Ai grijă, S.
Crezi că ştii ce e mai bine,
dar de data asta îl cam forţezi pe Chuck.
Ce?
Nimic. Ar fi drăguţ să vină cineva cu băuturile noastre,
- poate ceva pâine pe masă. - Nu ai mai mâncat pâine din generală.
Deci, amice, cum îţi este? Eşti bine?
Da, sunt bine.
Nu, nu am fost eu.
Noi... am chemat-o.
Credem că faci o mare greşeală, una pe care o vei regreta
pentru tot restul vieţii. De ce să n-o asculţi?
Asta e. Hai să mergem.
Blair, ştii că am dreptate. Orice ar spune acum,
îşi va pune mereu întrebări, şi asta îl va măcina.
Chuck, e aici acum, şi vrea să vorbească cu tine.
Orice ţi-ar spune, e mai bine decât să nu ştii nimic.
Bine.
Doamne. Am uitat băuturile.
Nu, Melissa şi cu mine deja ne-am luat.
Şi am ajuns să vorbim.
A fost surprins să afle că ne-am cunoscut de dimineaţă.
Astăzi de dimineaţă?
Chiar înainte să mă suni şi să-mi spui că vrei să ne împăcăm.
Să vă împăcaţi?
- Ce spui de o salsa? - Nu, nu, nu. Melissa, te rog.
Stai, Paul... Pot explica. Aşteaptă o secundă.
Nu, nu. Nu e nevoie. Chiar dacă voi nu v-aţi prins, noi ne-am prins.
Şi orice se-ntâmplă între voi doi...
Ori faceţi ceva, ori nu faceţi nimic.
Dar nu mai amestecaţi oameni normali în orice ar fi asta.
A fost o greşeală.
Am fost adus aici sub un pretext.
Prietena ta, Serena, mi-a spus că ştii cine sunt.
"Prietenă" e cam mult spus acum.
Vorbesc.
- Vezi? Ştiam că dacă se întâlnesc... - Mănâncă-ţi spanakopita.
Nu ştiu cu ce să încep.
Dacă oricum nu contează pentru tine,
ce-ar fi să începem cu sfârşitul poveştii?
Pardon?
- Ce face? - Chuck.
Ştiu de ce eşti aici.
Da, ca să vorbim.
Serios?
Vom vedea cât de mult vrei să vorbim,
pentru că...
Cred că nu la fel de mult... ca asta.
Ea... ea nu vrea banii.
Nu o să-i accepte.
Vrea doar să vorbească cu el. Mă duc până acolo.
Serena, pune-ţi curul la loc pe scaun.
Fără să te judec, fără condiţii,
cu excepţia uneia.
Nu vreau să-ţi ştiu povestea.
Vreau să ştiu că vei pleca
şi nu te vei mai întoarce.
Într-adevăr vrei asta?
Îmi pare rău, Charles.
Ai dreptate.
Un prânz scump, dar a meritat.
Apropo, te-ai înşelat.
Ce mai cauţi aici?
Vrei să te omoare tata?
A, da. Presupun că nu pleci fără astea.
O să iau astea, dar...
Am venit să-ţi spun la revedere, de fapt.
Bine.
Păi, la revedere... prietene.
Aşa mi-ai spus când vorbeai cu tatăl tău la telefon, nu?
Şi?
Şi eu sunt exilată în Brooklyn
din cauza relaţiei noastre
şi nici măcar nu ştiu dacă avem una.
Jenny...
Eşti la liceu.
Tatăl tău are partea lui de dreptate.
Bine.
Hei.
Ştii, stai o secundă.
Nu o să-ţi scriu numele într-o inimă pe copertă, bine?
Dar nu te poţi aştepta să încep al 3-lea război mondial cu tata
fără să-mi dai ceva pentru care merită să lupt.
Ce mai contează?
- Tatăl tău nu mă va lăsa să te văd. - Bine, acum cine e la liceu?
Mă cert cu tata tot timpul. Anul trecut am fugit de acasă.
- Nu mi-e frică să-l înfrunt. - Jenny?
Jenny, ce faci? Jenny.
Ale cui sunt astea?
Ale mele.
Ai grijă, micuţă J.
Damien poate fi drogul pe care l-ai ales,
dar s-ar putea ca această iubire să fie un medicament rău.
Uite, pot explica.
Crede-mă, aşa vei face...
Chiar acum.
Ştiai despre asta?
Nu, Rufus, nu ştiam despre o pungă uriaşă de pastile.
Jenny, ce faci?
Oi fi eu o scorpie, dar nu sunt una mică.
Ţi-am spus că nu-mi este frică.
Le iei sau le vinzi?
Vreau adevărul.
Sunt pentru un prieten.
- Jenny, nu înrăutăţi situaţia. - Bine, nu văd ce-i aşa mare scofală.
Ştiu că nu ţi-ai petrecut toţi anii ăia în turneu citind.
E o mare diferenţă între a împărţi un joint cu basistul meu
şi a fi prins cu o pungă plină de narcotice.
Asta e ceva grav, Jenny.
Bine.
Hai să terminăm şi cu asta. Sunt pedepsită pe viaţă?
Şcoala militară? Ce?
Probabil ambele. Chestia asta le întrece pe toate, Jenny.
Mă uit la tine şi nu-mi mai recunosc fiica.
Drogurile nu sunt ale lui Jenny.
Sunt ale mele.
De fapt, ale tatălui meu.
Chuck. Chuck, aşteaptă.
Căutai un final de poveste.
Data viitoare închiriază un film. Nu mă amesteca pe mine.
Am vrut să aibă toate răspunsurile.
Te rog. Amândouă ştim de ce ai făcut asta,
şi nu are legătură cu Chuck.
Ai dreptate. Îmi pare rău. Ar trebui să plec.
Hei, vin cu tine.
Nate, vreau să fiu singură acum.
Cum adică, nu avea legătură cu Chuck?
Îmi pare rău, Nate.
Vanessa. Trebuie să vorbim despre asta.
Ce?
Să... sărutul nostru.
Ce e de discutat? Amândoi am băut mult prea multe mojito.
De ce m-ai minţit în legătură cu Paul?
Pentru că ştiam că simţi ceva pentru mine
şi nu am vrut ca lucrurile să fie ciudate între noi,
şi dacă mă întâlneam cu Paul, atunci nu ţi-ai fi făcut speranţe.
Haide, Vanessa, nu...
Nu, nu te purta ca Dan Humphrey cu mine.
Bine, fie. Bine. Clar nu e cel mai bun plan.
Şi nici eu... nu ar fi trebuit să te fi minţit,
dar încercam să protejez prietenia noastră.
Nu voiam să te simţi ciudat în preajma mea.
Asta a încetat să mai fie o opţiune
în minutul în care mi-ai spus că ai sentimente pentru mine.
Mi-aş fi dorit să nu fi făcut asta.
Cred că vreau un alt mojito. Eu... O să... Ne mai vedem.
După ce a plecat mama,
am crezut că tata voia doar să se distreze,
dar, desigur, lucrurile au degenerat
şi a început să meargă la diverşi traficanţi.
O dată a dispărut pentru două zile. Am crezut că a murit.
- Şi... nu ai spus nimănui? - Nu am avut cui.
Adică, mama ieşea din discuţie.
Apoi s-a întors, murdar, cu o mână ruptă
şi nu-şi amintea nimic din ce s-a întâmplat.
O, Doamne.
Am crezut că s-a speriat suficient cât să nu mai ia droguri.
Şi tata a venit înapoi,
sau cel puţin am crezut asta,
până când le-am văzut pe astea la el în cameră de dimineaţă.
Atunci am venit aici, să o văd pe Jenny.
Jenny m-a sprijinit în ultimul timp.
Şi fiindcă tot lămurim lucrurile, vreau să ştiţi
că nu am petrecut noaptea la dvs. acasă.
Jenny încerca doar să mă protejeze.
Lăsându-mă să cred că Damien a dormit aici?
Încercam să ascund pastilele.
Da... tot nu înţeleg de ce ai adus drogurile aici.
Ştiu că a fost complet nesăbuit,
şi îmi pare rău pentru că v-am pus pe dvs. şi pe Jenny în situaţia asta.
Am crezut că...
Dacă îi iau pastilele tatei...
totul va fi în regulă.
Îmi pare rău.
Vrei să vorbim?
Sau...
Să nu vorbim.
Asta a fost o poveste foarte nebunească.
De unde ai avut "intervenţia asta"?
Adică, părea atât de reală. Chiar au crezut-o.
Da, nu e nimic de crezut. E... e adevărat...
Damien, sunt sus. Nu te mai pot auzi.
Cu excepţia părţii în care tata a renunţat la droguri.
Îmi pare aşa de rău.
Nu ştiam.
Nimeni nu ştie.
Aş pleca, doar că cred că dacă eu plec,
el nu ar mai avea niciun motiv să vină acasă.
Mă bucur că mi-ai spus.
Pastilele au fost aruncate în toaletă.
E timpul ca Damien să plece, şi noi la fel, Jenny.
Bucură-te că ai un tată căruia chiar îi pasă de ceea ce faci.
Mersi, tată.
Chiar îmi plăcea de Damien şi lui îi plăcea de mine.
Eşti tânără. O să treci peste asta. Ia-ţi valiza.
Elizabeth?
Îmi pare rău. Trebuie să plec.
Pot să te reţin un moment, te rog?
Charles mi-a explicat clar ceea ce simte.
Nu e pentru el. E pentru mine.
S., se pare că mama lui Chuck
nu este singura care are "bagaje".
Tata a plecat când eram mică.
Nu ştiu când sau dacă voi şti vreodată de ce.
Dar vreau să ştiu de ce ai plecat tu.
Ştiu că nu e uşor,
dar nu cred că te-ai fi întors
dacă nu voiai să-ţi spui povestea.
Aveam 19 ani când am rămas însărcinată,
nu eram deloc pregătită să devin mamă.
Am fost de acord să dăm copilul spre adopţie.
Dar am văzut o poză cu tine ţinându-l pe Chuck în braţe, în medalion.
Nu ai putut să faci ce ţi-ai propus?
Nu. Bart nu a putut să o facă.
După ce şi-a văzut fiul, s-a terminat tot.
Chiar m-a cerut de nevastă.
Nu aţi fost căsătoriţi?
Nu. Şi nici nu voiam asta.
Nu îl iubeam. I-am spus asta.
Aşa că te-a şantajat,
ţi-a spus că dacă pleci nu-ţi vei mai vedea copilul?
Eu am fost cea care i-a propus să-i spună lui Charles că am murit.
Aşa eram sigură că nu va veni să mă caute.
Şi aşa am putut să-mi continui viaţa
ca şi când el nu s-ar fi născut.
Dar probabil că ai avut regrete.
Şi... ştiindu-l pe Bart,
nu ţi-ar fi dat voie să te întorci. Nu-i aşa?
Bart îmi trimitea bani an de an ca să mă ţină departe.
Dar adevărul este,
că nu era nevoie.
Nu m-am îndoit de decizia mea.
Ştiu...
că nu asta voiai să auzi
dar acum ştii de ce e mai bine
dacă aş pleca.
Fiul meu vrea să mă urască.
Nu-l învinuiesc.
Ştii, îl cunosc pe Chuck dintotdeauna,
şi se pricepe ca nimeni altul să îndepărteze oamenii.
Nu-mi pasă ce spune sau ce face, dar niciun copil
nu renunţă la a-şi cunoaşte părinţii.
Dan.
Pot vorbi cu tine o secundă?
Da. Da. Scuză-mă.
Uite, ai dreptate.
Te-am minţit în legătură cu Paul şi apoi te-am sărutat pentru că...
Simt ceva pentru tine.
Sunt speriată, pentru că nu vreau să stric prietenia noastră.
- Şi nici eu nu vreau asta. - Suntem pe teren neutru.
Nu ne cuplăm fiindcă vrem să rămânem prieteni,
dar nu suntem prieteni fiindcă acum vrem să ne cuplăm.
Nu câştigă nimeni în scenariul ăsta.
Este ca şi când am fi atât de prudenţi că stricăm totul.
Facem rău prieteniei noastre dacă nu ne cuplăm.
Cred că ar trebui să ne-aruncăm cu capul înainte şi să vedem ce iese.
- Dacă ardem... - Măcar ştim că am ars încercând.
Mi-e frică.
Tată, îmi pare rău.
Ştiu că sunt pedepsită până plec la facultate,
dar... te rog, există vreo posibilitate
ca Damien să vină în vizită?
Înţeleg că-l placi pe Damien, Jenny,
- dar nu-l mai poţi vedea. - Tată...
Ne-ai minţit ca să-l protejezi pe băiatul ăsta.
Şi orice s-ar întâmpla la el acasă...
Ştii că nu te pot lăsa să petreci timpul cu cineva încurcat cu drogurile.
Lily, te rog. Tu înţelegi, nu?
Jenny, îmi pare rău. Tatăl tău are dreptate.
Acum îi iei partea tatei fiindcă sunteţi certaţi.
Asta nu are nimic de-a face cu Lily şi cu mine.
Serios? Pentru că Lily doarme până la prânz în fiecare zi,
şi tu te ascunzi tot timpul la apartament.
Aşa că dacă aţi găsit ceva pe care să vă puneţi de acord,
- asta nu înseamnă că aveţi dreptate. - Unde pleci?
O să te aştept jos. Hai să terminăm odată.
Mi-aş dori ca tu şi Jenny să staţi aici şi să rezolvăm asta în familie.
Jenny are nevoie de o pauză de la lumea asta.
Are nevoia de vechea ei cameră şi de teren solid sub picioare.
Şi cred că şi eu am nevoie de asta pentru o vreme.
Îmi pare rău că nu ţi-am spus de apelurile lui Elizabeth.
Nu încercam să te dau la o parte.
Atunci ce a fost?
Speram că puteam afla cine e
fără să trebuiască să-i aflu motivele.
Cecul pe care l-am scris a fost doar un test.
Dar am vrut să-l treacă, nu să-l pice.
Când i l-am dat, nu am vrut să-l ia.
E de la recepţie.
Alo?
Bine, Patricia, aşteaptă.
Elizabeth Fisher este în hol.
Vrea să urce.
Bine, eşti gata de plecare? Jenny?
Vine o vreme
când fiecare tată învaţă că nu poţi opri o fată rea.
Nate, ce faci aici?
Am crezut că vei fi aici. Unde ai plecat?
Am fost să mă întâlnesc cu mama lui Chuck.
De ce?
Din cauza tatălui meu.
Am încercat să dau de el.
Voiam doar să vorbesc cu el.
Să înţeleg de ce a plecat.
Aproape că l-am găsit.
Am dat de el vara trecută.
Dar nu a vrut să mă vadă
şi mi-a scris o scrisoare prin care mi-a explicat
că era cu mama.
Deci, din cauza asta ai evitat-o pe mama ta.
Şi am crezut că... scrisoarea lui a însemnat ceva, ştii?
Dar adevărul este că ştie cine sunt acum
şi nu a venit să mă vadă.
Cred că vorbind cu Elizabeth
mi-am dat seama
că nu... vrea să fie găsit.
De ce nu mi-ai spus asta?
Păi...
Lucrurile au mers atât de bine între noi, atât de plăcut.
Nu am vrut să aduc nimic trist în relaţie,
să stric lucrurile.
Da, a fost incredibil.
Adică, am stricat dulapul meu.
Şi mă bucur de fiecare clipă împreună.
Doar că...
Vreau să fiu persoana căreia îi poţi spune orice,
şi bune şi rele.
Şi eu.
Te-ai gândit că poate...
Dacă tatăl tău este aşa, atunci nu merită să fie găsit?
Ştiu că poate nu vrei să auzi asta,
dar voiam să ştii adevărul.
Şi am crezut că tata era lipsit de inimă.
Chuck.
Ai tot dreptul să mă urăşti.
- Dar vreau să fiu parte din viaţa ta. - Pentru un preţ, desigur.
Nu vreau asta.
Am crezut că ar fi mai bine să mă urăşti,
dar cred că este mai bine să mă cunoşti.
M-am decis să rămân în New York.
Sunt dispusă să aştept cât e nevoie.
Vreau să-mi cunosc fiul.
Aşteaptă.
Cred că toţi banii ăia...
ţi-ar putea cumpăra măcar ceva de băut.
Îmi făceam griji că nu va fi la fel de bine fără Olivia.
Da, cred că ea ne-a împiedicat un pic... aş spune,
- dacă ar trebui să dau o notă. - "A" minus?
Bine. Eu voiam să spun "A" plus.
Păi, minus pentru prima dată,
din cauza incidentului cu cotul, dar după aceea, plus.
Plus, plus, plus.
Motivul pentru care eram speriată când mi-ai spus ceea ce simţi
a fost pentru că la noi e mereu totul sau nimic.
Da, ştiu.
Dacă ne-am cuplat, atunci totul e pe repede înainte.
Ca şi când ar trebui să ne căsătorim înainte de absolvire.
Toţi prietenii noştri vor da primele STDuri
şi noi vom sărbători prima noastră aniversare.
Deci... hai s-o luăm cu încetişorul?
Să fim prieteni în continuare?
Da. Atâta vreme cât continuăm să facem asta.
O să ai multe probleme.
Da. Ai face bine să merite.
Poate că tata ţi-a aruncat proviziile,
dar eu am dat iama în dulapul cu medicamente al lui Lily.
- Are dureri de cap câteodată. - E o durere cât casa.
Da. M-am gândit că putem merge la petrecere
şi le-am putea vinde pe astea.
Sau...
Am putea să lăsăm baltă petrecerea.
Şi ce să facem?
Rufus?
Nu, dnă Lily. Eu sunt.
E cumva eşarfa lui Rufus?
A adus-o cineva la lucruri pierdute.
Nu o purta astăzi.
Nu am vrut să vă spun asta, dar Dorota a insistat.
Miss Holland spune...
că Rufus a uitat-o la ea în apartament.
Sigur că a fost acolo să vorbească despre grădina de pe acoperiş.
Mulţumesc, Vanya. Sunt sigură că asta a fost.
Bună. Sunt eu. Serena.
Tot nu ştiu dacă ăsta e numărul tău,
dar am vrut să-ţi spun...
că nu te mai caut.
Am crezut că poate vrei să mă cunoşti.
Dar acum eu sunt cea care nu vrea să te cunoască.
Gata.
Ne vedem mâine.
Convorbire plăcută. Sună-mă de dimineaţă.
Mulţumesc. O să te sun.
Surprins: Chuck Bass făcând pace cu mama lui.
Se pare că micuţul nostru băiat pierdut e, în sfârşit, găsit...
Ce vrei să ştii?
Totul.
Cel puţin pe moment.
X.O.X.O. Gossip Girl.
Traducerea şi adaptarea: Giana Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro