Anterior în Crash.
Spune-mi cine a făcut-o! Cine mi-a devastat magazinul?
- După tot ce am făcut pentru tine! - Stai departe de fiul meu.
Dle Lomand, să vă explic...
Dumnezeu îţi vorbeşte des?
Cât te plăteşte soţia mea ca să afli dacă soţul ei e nebun?
Oricine poate vorbi despre construirea unui oraş pentru amărâţi.
Dar ca să o şi faci, trebuie să fii puţin nebun.
Ştii ceva? Poate-i un lucru bun că te-ai întors.
Poate că o dată în viaţa ta,
poţi ajuta oamenii care au nevoie de tine.
- Cine e pe moarte? - Ţi-a spus Suzy.
Ce, n-ai vrut să ştiu?
De asta o să-ţi cer o favoare, Ben.
- Aşa mult rahat de-ăsta, te va ucide, Owen. - Asta-i şi ideea.
Eşti cel mai rău şi mai minunat mincinos pe care l-am întâlnit vreodată.
Am venit să mă revanşez pentru purtarea mea necioplita.
Asta înseamnă că o să ne vedem mâine?
Speram să nu fie în calitate de client.
M-am săturat şi am obosit ca oamenii să-şi bată joc de mine!
La dracu. Bobby.
Inez, unde dracu eşti?
Sunt într-o mare belea, iubito. Sună-mă.
Haide, Inez. Ridică telefonul!
Sezonul 2 Episodul 7
Subtitrarea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
E puţin ciudat, nu-i aşa?
Ce?
E o glumă, da?
Nu eşti real. Nu poţi fi.
Nu-s sigur cum să răspund la asta.
Ce nu ştiu?
Spune-mi acum.
Eşti căsătorit? Eşti un criminal?
De ce se întâmplă asta?
Nu-s căsătorit.
Am jumătate de duzină de amenzi minunate de parcare.
Şi data viitoare când te vei trezi, voi fi chiar aici,
uitându-mă fix la faţa ta...
şi o să te înspăimânte.
- AdevÄƒrat? - AdevÄƒrat.
ÃŽn cazul acesta,
nu pot aştepta.
Nici eu.
Asta e la Paris. Când a obţinut Owen,
ordinul de comandor al artelor şi literelor.
Eram la Paris cu Dylan când l-a obţinut.
Francezii... au gusturi bune.
Şi la aceea vreme,
Cassie chiar voia să meargă la Sorbona,
dar nu ştia franceza de loc.
Avea doar 13 ani. Ce ştia ea?
Am produs albumul Ramones
cam pe atunci, în '86 sau '87... nu?
De ce crezi că purta tricoul ăla?
Adică, a iubit albumul ăla.
- L-a tot cântat toată vara - Adevărat?
Amărât lucru.
A fost un album groaznic.
The Ramones erau daţi peste cap,
şi eu eram aşa furios.
Asta e la UCLA când a absolvit.
Era foarte mândră.
Da, mantia neagră, eşarfa cu albastru şi galben,
perlele din urechi şi felul în care îi arăta părul în lumina aia...
a fost uimitor.
Şi Kareem Abdul-Jabbar,
i-a dat o groază de adrese de început.
Stai. Ai... fost acolo?
Da, la etajul trei,
chiar în colţul de lângă uşă.
Dar Ben, n-am ştiut că erai acolo.
N-am vrut să ştiţi.
Am vrut să văd cât de bine o duce
şi cât de bine a avansat. Am fost atât de mândru.
- Da. - Isuse, Ben.
E trist. Adică...
toţi anii ăştia în care am fost aşa de furioasă,
ar fi trebuit să am compasiunea ta.
Nu.
Ştii motivul pentru care Cassie n-a mai scris
în jurnalul ei, cu două luni înainte de a muri?
S-a oprit? Nu era genul ei.
- Nu. - Nu.
Putea avea vreo legătură cu tipul cu care se întâlnea,
acel Wesley Thigpen?
Păi, nu ştiu.
Acum că ai adus vorba, s-ar putea să fi avut totul de-a face cu el.
Cum aşa?
Păi, era un om căsătorit, Ben,
şi era căsătorit de mult mai mult.
Nu era mândră de asta în mod deosebit,
aşa că poate, să o scrie, o făcea mult mai reală pentru ea.
Nu ştiu.
Îmi caut Tramadolul.
Caută în dulapul de deasupra cuptorului.
Am căutat acolo şi în baie.
Bine, poate e pe biroul tău...
ştii, o fi căzut pe sub hârtiile tale.
Sunt epuizat, Suze.
Mi-ar prinde bine puţin ajutor.
Bineînţeles.
- Ce dracu am făcut? - Nu ştiu,
dar cu siguranţă l-ai enervat pe Owen.
Ce e drama asta cu voi?
- E povestea vieţii mele. - Da?
Indiferent ce va face să fiţi căpoşi,
sugerez să rezolvaţi.
Bine.
- Poftim. - Mulţumesc mult.
- Ce faci? - Mut astea în spate.
Ba nu. Doctorul a spus să o iei uşurel.
Mamă, mă pot descurca cu câteva cutii.
Şi să-ţi mai rupi câteva coaste, poate îţi înţepi plămânul.
Nu-s rupte. Sunt strivite.
Bo.
Sunt bine.
- Mamă, sunt bine. - Nu mai fi aşa încăpăţânat.
Stai jos.
Trebuie să punem nişte gheaţă pe coastele alea.
E în regulă. O să fii bine înainte să-ţi dai seama.
Te distrezi?
Trei ore şi 47 de minute.
De atunci e acolo.
Şi 49. Ai ceasul în urmă.
De obicei durează aşa de mult?
Ca să citeşti un studiu de fezabilitate?
Da. Seth e foarte minuţios.
- Am adus pateuri. - Mi-ai salvat viaţa.
Cineva e gravidă.
Bănuiesc că încă citeşte.
E acolo de aproape 4 ore.
Şi ce dacă? Dacă nu-i place ce vede pe hârtie,
renunţa la toată treaba?
Nu, nu neapărat.
- Dacă are simţ, o va face. - Haide.
Uite, 80% din oamenii fără adăpost din Los Angeles,
sunt dependenţi de droguri,alcool sau de amândouă.
Sunt bolnavi mintal. Îmi pare rău.
Nu cred că Seth poate pocni din degete şi să facă ca aceste probleme să dispară.
Dar poate încerca, da?
Haide, oraşul va avea spital, clinici de reabilitare...
- Tot felul de lucruri bune. - Ştiu.
Am făcut toată cercetarea.
Am doar... ştii, am frământări.
Nu eşti singura. Uită-te la TV.
Maggie, eşti soţia lui. Ai tot dreptul să-l întrebi despre viabilitatea...
Nu pun întrebări. De aia sunt încă soţia lui.
De ce faci asta?
- Ce să fac? - Să o presezi aşa.
- Nu am presat-o. - Ştii prin ce trece.
L-am cunoscut pe Seth Blanchard
de mai mult timp decât tine sau Maggie...
16 ore pe zi în ultimii 11 ani...
şi în tot acest timp
nu l-am auzit măcar o dată îngrijorat
- de situaţia critică a celor fără adăpost. - Ştii ceva? Ai dreptate.
Nu ştiu cine a fost înainte Seth,
dar Seth pe care-l cunosc, crede cu sinceritate
că poate conta în lumea asta.
Deci spune-mi... cum poate fi ăsta un lucru rău?
Dacă merge, e grozav.
Sunt sigur că-ţi apreciază entuziasmul, Andrea.
- Unde vrei să ajungi... - Nu-ţi place, nu-i aşa?
Adică, urăşti faptul
că am această loialitate faţă de şeful tău.
Crezi că el e teritoriul tău.
Este teritoriul meu.
L-am câştigat.
Seth, totul e în regulă?
Ai terminat de citit?
Vor fi vreo două chestiuni la sfârşit
despre extindere, viabilitate,
menţinerea în funcţiune,
dar oraşul în sine,
poate fi construit.
Spui că poate funcţiona?
Da, pot face asta, Maggie. O putem face.
Iubitule, e minunat. Felicitări.
Asta a fost partea uşoară.
Acum începe adevărata muncă.
Inez.
Inez!
Amândoi sunteţi al dracu de norocoşi
că nu mă pot ocupa acum de asta.
- Jimmy. - La dracu.
- Jimmy, stai. - Unde dracu ai fost, Inez?
Am avut nevoie de tine. Te-am sunat de 100 de ori.
Da, ştiu. N-am vrut să vorbesc cu tine.
Asta-i grozav, Inez.
Îţi spun că o să fiu plecat o săptămână
şi aduci pe un nenorocit în pat.
E uimitoare... dimensiunea inimii tale, Inez.
- E cu adevărat. - Mă pot descurca.
Te rog. Te rog.
Uite. Îmi pare rău.
- L-am cunoscut pe Kieran la club... - La dracu, Inez!
- Crezi că-mi pasă de el acum? - Taci!
Am necazuri serioase,
necazuri al naibii de serioase.
Ce ai făcut, JImmy?
Cu cât ştii mai puţin, cu atât mai bine.
Lucrurile n-au...
mers cum au fost plănuite, cu Bobby.
Ce s-a întâmplat? Jimmy, ce s-a întâmplat cu Bobby?
E rău. E într-adevăr al naibii de rău.
Mă sperii, Jimmy!
E timpul să te sperii, Inez.
N-am fost aşa speriat toată viaţa.
- Nenoro... - Îţi poţi face griji pentru el
când toate astea se vor termina şi mă voi întoarce aici
să aranjez lucrurile. Înţelegi?
Am înţeles.
În regulă. Ascultă,
dacă întreabă cineva,
am petrecut ultimele două zile aici cu tine,
sărbătorind aniversarea noastră de un an.
Am comandat mâncare, am făcut orice.
Asta e. Astea-s ultimele 48 de ore, bine?
- Bine? - Da, bine.
O să dispar o vreme, Inez.
- Nu-ţi vreau banii nenorociţi, Jimmy. - Ia-i.
Îi poţi ascunde undeva. Numai ia-i, te rog.
- Ai auzit? - Lasă-mă să ghicesc.
Jimmy?
Mamă, de ce ai mai comandat figurine de legionari romani?
Ce anume? Soldaţii.
Păi, s-au vândut bine după filmul ăla "Gladiator."
Mamă, asta a fost acum 10 ani
şi abia am vândut din ultima comandă
sau din cea de dinainte.
Atunci, îi avem pe toţi pe stoc, nu-i aşa?
N-o să punem magazinul înapoi pe picioare
dacă nu începem să schimbăm marfă.
- Cu ce? - Nu ştiu,
cu ceva diferit.
Ştii, poate chestiile alea, transformer.
Mizeriile alea le poţi cumpăra de la tarabă. Noi suntem magazin specializat.
Ştii, tot cauţi scuze, mamă,
dar avem nevoie de mizeriile alea ca să atragem cumpărătorii tineri.
De ce eşti aşa ostil?
- Las-o baltă. - Nu, ţi-am spus,
dacă nu te simţi bine, nu trebuia să vii.
- Mă simt grozav. - Mă puteai păcăli.
- Ai fost posomorât toată ziua. - Mamă, s-o lăsăm baltă.
Ştii că ultimele două săptămâni nu au fost chiar uşoare pentru mine.
Adică, magazinul e vandalizat,
eşti bătut de moarte.
Te-ai oprit să te gândeşti
- la cum mă fac astea să mă simt? - Nu, nu trebuie să mă gândesc
pentru că-mi reaminteşti în fiecare secundă.
Nu-mi întoarce spatele.
N-ai fost decât egoist, Bo,
şi m-am săturat de asta.
Te-ai gândit vreodată la magazinul ăsta?
Magazinul pe care l-a ridicat taică-tău...
- Nu-l băga în asta! - A pus tot ce a avut în magazinul ăsta.
Bo, când o să mor, o să-l vinzi, nu-i aşa?
- Nu, n-am spus asta. - Nu trebuie s-o spui.
Ştiu că urăşti locul ăsta. Ştiu că mă urăşti.
Mă bucur că taică-tău nu e în viaţă...
Taci dracu, javră!
Frumos peisaj.
Cam atât e, omule.
Priveliştea de la distanţă
la 150 de km. de aici.
Nu o pot face, omule.
M-am gândit mult.
În niciun caz.
Am venit aici crezând că aş putea găsi o cale
de a-l găsi pe asasinul lui Cassie.
Nu pot pleca de aici, luându-ţi viaţa.
Adică, ce-mi ceri,
e... e o povară prea grea.
Ştiu ce ţi-am cerut, Ben.
Nu-ţi cer pentru mine.
Gândeşte-te la Suzy,
cum mă va privi murind încet.
N-o să fie frumos.
Ştii, îi cam eşti dator.
Te rog, Owen,
trebuie să înţelegi.
Înţeleg. Am înţeles,
şi nu pot spune că-s total surprins.
Mereu ai fost o adevărată dezamăgire pentru mine.
Mamă?
Mamă, ce faci?
Nu ar trebui să bei bere. Ţi-ai făcut injecţia pentru asta?
Nu-mi pasă.
Mamă, răspunde-mi. Toată ciocolată asta...
Ţi-ai făcut injecţia? Ţi-ai luat insulina?
O să mor şi poţi vinde magazinul.
Poţi în sfârşit să vinzi magazinul lui taică-tău
şi apoi vei fi în sfârşit fericit.
Câţi carbonaţi ai mâncat, mamă?
37.
37 plus 27... Isuse, mamă.
Nici măcar nu ştiu câtă insulina să-ţi dau.
27...
Vrei ştirile bune sau pe cele rele?
Ce le bune, te rog.
Ar trebui să spun că vestea rea
se poate transforma de fapt într-una bună.
Sunt gata. Continuă.
Vestea rea. Amândoi ştim că asta
trebuia să fie o călătorie scurtă pentru mine
şi din nefericire, trebuie să mă întorc la Londra mai devreme, dar...
aş vrea să vii cu mine.
Poate fi o vacanţă.
Ar putea fi o şedere scurtă,
mai ales când vei afla ce plicticos sunt pe terenul de-acasă.
S-ar ar putea să fie o şedere mult mai lungă
dacă aşa va merge.
Nu se ştie niciodată, da?
Nu se ştie niciodată, da.
Nu asta ar trebui să fie viaţa ta, Inez.
Meriţi mult mai mult de atât.
Şi dacă nu crezi asta,
atunci rămâi şi n-o să te mai întreb niciodată.
Nu e adevărat. Probabil că o să sun în fiecare zi să te rog
dar... ştii.
Vino cu mine.
Şi apoi, după ce lucrurile n-au mers cu Eric,
a fost Roger, un contabil.
- Un contabil. - Da.
Sună ca o bombă.
- Roger a fost un tip drăguţ. - Glumesc.
Îl iubesc pe Roger. Haide.
Când mă gândesc, nu a fost aşa plictisitor.
Avea o chestie pentru picioare.
Pentru picioare?
- Ce, ale lui sau ale tale? - Ale mele.
- Slavă Domnului. - La ce te gândeşti?
O ai pe asta cu picioarele?
Nu, spun că le am cu toate câte puţin.
- Adevărat? - Ce? E normal.
Nu chestii ciudate.
Da, chestia asta cu întâlnitul tipilor normali...
era cu siguranţă un pas în faţă, faţă de cei cu care mă întâlneam.
Da, nu ştiu.
- Mereu simţi că lipseşte ceva. - Înţeleg. Da.
Emoţia ameţitoare... ţi-a lipsit asta. Înţeleg.
Te năuceşte total, nu-i aşa?
Nu, de loc. De loc.
Creşterea adrenalinei, e o chestie dura la care să renunţi.
Îmi sună de parcă vorbeşti din experienţă.
Aşa pare?
Da, poate.
Îmi pare rău. Probabil că e prea devreme
- să vorbim de fostele relaţii. - Nu, eşti în regulă. Crede-mă.
Am tendinţa de a spune oamenilor totul.
Poveştile tale mă fac de fapt să mă simt mai bine în legătură cu mine.
- Da? - Da.
Uite, o să fiu sincer. Am avut parte de relaţii încâlcite.
- Adică, nu le-am avut cu toţii? - Da.
Cred că de asta m-am căsătorit cu Amy.
Ştii ce spun? Nu au fost jocuri ale minţii,
nu a fost o dramă. Ea era diferită.
Privind înapoi, înţeleg acum că a fost doar o chestiune de timp
înainte de a strica lucrurile. Are sens?
Complet.
Bine, trebuie să ne oprim.
Aş vrea să propun un toast.
Bine.
Pentru noi...
- pentru că suntem uimitori. - Da, suntem.
Pentru oamenii terminaţi,
inamicii noştri cei mai răi.
- O să beau pentru asta. Noroc. - Noroc.
Nu vreau să fac vreo prostie de data asta, Kenny.
Îmi placi,
aşa că s-o luăm uşor.
S-a făcut. Nu mă grăbesc.
E o autoservire la etajul doi.
- Scuze. Ce? - E o autoservire la etajul doi.
Stai aici de vreo două ore.
M-am gândit că poate ţi-e foame sau vrei să bei ceva.
- Mi-e bine. - Numai ca să ştii,
genul ăsta de lucruri se întâmplă des...
calcularea greşită accidental a dozei de insulina.
Am citit fisa.
Am văzut că ai pus o doză mai mare în injecţia cu insulină a mamei tale.
M-am gândit că ar trebui să ştii că e o greşeală obişnuită.
Mulţumesc.
Numai că arătai într-adevăr îngrijorat.
Am fost.
Sunt,
dar asta ajută.
- Bo. - Mamă.
- Sunt chiar aici. - Ce s-a întâmplat?
Eşti la spital, dar totul va fi bine.
O să fii bine.
Îmi pare rău, mamă,
dar sunt aici cu tine acum.
O să fiu mereu aici cu tine.
Rahat!
La naiba.
Pui nenorocit.
La naiba!
Mereu ai înjurat ca un marinar.
Sunt puţin supărată că am stricat cina.
Nu se întâmplă să ai ceva paşte pe aici, aşa-i?
Nu-mi spune că încă mai faci nenorocitul ăla de sos de usturoi.
Spuneai că îţi place.
Şi apoi, tine toţi vampirii...
Da, tine vampirii departe
şi pe oricine, la 3 metri de tine.
Ştiu. Îmi amintesc.
Multe amintiri, nu?
Da. Am petrecut mult timp din viaţă
încercând să le uit.
Suzy!
Doamne. Owen!
La naiba. Ajută-mă.
Ben, vino aici! Ajută-mă!
L-am... l-am prins.
Pune-mă în picioare, omule.
Da. Vin.
Bine. În regulă.
Umărul. Aşa.
Te-am prins.
Bine, bine. Aşa.
Bine, bine. În regulă.
Am ajuns. E chiar aici.
E puţin mai departe. Poftim.
Bine. În regulă.
Aici.
Dumnezeule.
Pentru numele lui Dumnezeu.
Asta devine incomod.
Bine.
Prima noapte la Londra, n-avem limite. Ce-ţi doreşti?
Ce vrei să facem?
Nu trebuie să răspunzi imediat. Gândeşte-te.
Şi trebuie să mă includă şi pe mine.
Vreau să mă asigur că înţelegi că fac parte din pachet.
- Ştiu ce vreau. - Fantastic. Să auzim.
Vreau să rămân în cameră. Vreau să comandăm
de la restaurantul tău favorit,
să stăm întinşi toată noaptea şi să ne uităm la filme.
Am spus că numai cerul e limita, da?
Asta e prima noapte perfectă pentru mine.
Asta vreau.
Îmi place.
O să trag sforile necesare
să vedem dacă reuşesc să fac să se întâmple.
Abia aştept.
- Am mâncat prea mult. - Sunt total de acord.
A fost de parcă ai fost nemâncată de zile.
Taci.
Nu, te împleticeai la ieşirea din restaurant.
Am crezut că ai băut prea mult vin, dar apoi mi-am dat seama
că tocmai te mâncaseşi pe tine.
Ce? Ai grijă. S-ar putea să mă răzgândesc în legătură cu călătoria.
A trebuit să avertizez masa de lângă noi,
pentru că am văzut că le-ai ochit deşertul.
Te-am văzut.
- Inez, eşti bine? - Da, aşa cred.
- Ce s-a întâmplat? - Nu-s sigur.
Doamne. Am lovit pe cineva.
- Unde te duci? - Trebuie să-l controlez.
Kieran, ai băut. Ar putea ieşi rău.
Păi, nu-l putem lăsa aşa.
O să conducem pe drum şi o să sunăm la poliţie de la un telefon public.
Doamne. Îmi pare aşa rău. Îmi pare aşa de rău.
Nu te mişca. Nu te mişca.
O să chem poliţia, bine?
Vor fi aici imediat.
- Nu te mişca. Te rog, nu mai mişca. - La dracu.
Da?
Am auzit-o pe Suzy trebăluind pe jos,
aşa că m-am gândit să vin aici să văd ce faci.
Păi, sunt în picioare.
Bănuiesc că asta e ceva.
O să o fac.
Owen, o să te ajut să mori.
Mâine dimineaţă.
Devreme ar fi potrivit.
Asta-i tot? Asta-i tot ce o să spui?
Preferi după amiază?
Ştiai că o să spun da, tot timpul, nu-i aşa?
Altfel nu ţi-aş fi cerut.
A durat ceva mai mult decât am crezut, asta-i tot.
Păcat că m-am lăsat,
pentru că sigur aş bea dracului ceva.
Da.
Ce se întâmplă?
Kieran.
O să fie bine.
Sunt numai câteva răni uşoare.
Am trecut testul alcoolemiei,
aşa că va trebui să aranjez cu asigurările mele.
Lucrul important e că e în regulă.
Ce a durat aşa mult?
Sunt multe hârtii.
Poţi să dai drumul la căldură puţin? Mi-e frig.
Sigur.
Acum că ai lămurit asta întâi Seth, ce urmează?
Mergem la Departamentul Regional de planificare
şi completăm un dosar de plan al comunităţii.
Uimitor. Deci oraşul ăsta, chiar se întâmplă?
- Da, chiar se întâmplă, Connie. - Hai să vorbim.
Să vorbim despre această problemă.
Vorbesc de inspiraţia ta pentru proiectul ăsta.
Cred că mulţi oameni din oraşul ăsta îşi pun cu toţii aceeaşi întrebare.
De unde ţi-a venit ideea?
Pentru că sincer, a venit de nicăieri.
Acum cumperi o franciză a Ligii Naţionale de Fotbal,
apoi te ocupi de una din cele mai mari dileme, a timpurilor noastre.
Să spunem că mi s-au schimbat priorităţile.
Seth, ceea ce s-a comentat cuprinzător
a fost că ai leşinat de la o supra doză de Vicodin,
şi am înţeles că ai greşit dozajul.
Dar întrebarea mea e, experienţa asta a avut
de-a face cu decizia ta de a face asta?
Când eşti în contact cu propria mortalitate,
trebuie să aibe un efect. Dar ştii, Connie,
n-am venit aici ca să vorbesc despre mine.
Sunt aici să înlătur toate întrebările
ce ar putea fi în legătură cu viabilitatea acestui proiect.
Ce nu s-a discutat,
şi ce o sursă de încredere mi-a confirmat,
e că de fapt susţii că ţi-a apărut Dumnezeu într-o viziune
şi ţi-a spus să construieşti oraşul ăsta. E adevărat?
Cum am spus, nu-s aici ca să vorbesc despre mine.
- Facem destul asta acasă. - Atunci nu negi.
Pentru că numeşti acest oraş Byzantium...
lucru care cred că-i interesant,
întrucât, istoric, originile acestui oraş
căruia acum îi spunem Istanbul
au venit de la o viziune profetica.
Îmi place numele. Se potriveşte.
Trebuie să luăm publicitate.
Când ne vom întoarce, o să vorbesc mai mult cu Seth
dacă sau nu, Dumnezeu e arhitectul din spatele Byzantium,
oraşul său pentru cei fără adăpost.
Nu, nu vom vorbi.
Ţi-am dat exclusivitate,
nu permisiunea de a mă lovi sub centură.
Păi, la ce te aşteptai, dle Blanchard,
la o periere? Dacă asta e cazul, sunt ofensată.
Tu eşti ofensată?
Am fost de acord să apar la un program serios de ştiri
şi să vorbesc zecilor de mii de oameni cu nevoi,
cărora nu le pasă de unde mi-a venit inspiraţia.
Nu doar că mi-ai făcut-o, Connie,
dar i-ai lovit pe toţi chiar la ouă.
Somn uşor la noapte.
Să mergem, Andrea, să mergem.
Ce o să faci, Seth?
Ce vrei să spui? Nu s-a schimbat nimic.
Numai că e al dracului mai greu. Asta e tot.
Băieţi, aţi ratat un răsărit dat naibii.
O să fie o zi minunată.
Ştiu.
Ştii, mă gândeam să-l iau pe băiatul ăsta de oraş
până la Cottonwood Grove,
să-i arăt că priveliştea de pe Mulholland nu ne-a prins.
Mă bucur că v-aţi pupat şi v-aţi împăcat.
Păi, să vă pun ceva de mâncare?
Nu, am tot ce ne trebuie aici.
Totuşi aş vrea o sărutare pentru drum.
Bineînţeles.
Zeul Ben.
Poţi să-l iei pe soţul meu oriunde, oricând,
atâta timp cât primesc un astfel de rămas bun.
Te simţi bine?
Da, da.
Ştii cum sunt zilele astea.
Cele mai mici lucruri mă copleşesc.
Eşti sigur?
- Pentru că pari... - E doar...
felul în care cade lumina pe tine.
E angelic, ştii?
Ştiţi, e... locul ăsta de aici
care cred că închiriază camere cu oră,
- aşa că dacă vreţi să mergeţi împreună... - În regulă, ostaşi.
Plecaţi, cuceriţi natura
şi o să vă pregătesc cina pentru când veţi veni acasă.
Am înţeles, căpitane.
Ben,
fii cu ochii pe el.
Dacă începe să obosească,
vreau să-l aduci înapoi imediat.
Jerry, eşti primarul Los Angeles-ului.
Nimeni nu te împiedică să faci declaraţia asta.
Vrei să mă susţii?
Crezi că sunt nebun? Bine, spune-o presei.
Ticălosul.
Şi când mă gândesc că am ajutat nevăstuica asta nemernică să fie aleasă.
Bill Harriman e aşa disperat să ia legătura cu tine,
- încât a început să mă sune pe mine. - Nu-i răspunde.
Seth, e editorul tău.
- Trebuie să facă o declaraţie presei. - I-am spus,
nu vreau să spună nimic.
Presa face din ţânţar armăsar.
Nu vreau să le alimentez frenezia, şi i-am spus să mă citeze cu asta.
Seth, n-or să se potolească acum.
Cred că trebuie să iei o pauză.
Opreşte toate astea, pentru puţin.
Nu pot face asta, Maggie.
Percepţia că-s un fanatic religios, o va face mult mai grea.
Trebuie să găsesc o cale de a învârti lucrurile.
Nu pot... nu pot să te privesc trecând prin astea.
Seth, oamenii râd de tine.
Lasă-i. O să râd şi eu de ei.
Trebuie să ştiu că nu ai renunţat la mine, Maggie.
Bineînţeles că nu.
Eşti... Lily, da?
- Bună. - Ce te aduce aici?
Am adus câteva pliante
despre pompa de insulina pentru mama ta.
Da, doctorul a vorbit cu noi despre asta.
Da, ştiu, dar de obicei, doctorii nu au timp
să facă pasul bun. Sunt într-adevăr câteva avantaje.
Mama nu prea vrea.
Mulţumesc pentru consultaţia la domiciliu.
Da.
De fapt mai e un motiv pentru care am venit aici.
Trebuie să iau un dar de ziua nepotului meu.
Păi, cred că putem aranja asta.
- Ce cauţi? - Nu-s sigură.
- Cam ce îi place? - Afară de jocuri video şi de iPhone, nimic.
M-am gândit că ar fi bine să-i iau ceva
- puţin mai constructiv. - În regulă.
Avem avioane, trenuri, maşini...
o mulţime de chestii militare...
din războiul civil, primul şi al doilea război mondial.
Înţeleg că nu prea se omoară cu istoria.
- Cu siguranţă, nu. - Ştii ceva?
Am lucrul potrivit.
- Poftim. - O maşină de curse?
Adică, e uşor de construit.
N-ar trebui să-i ia mult timp, aşa că...
Potrivită să-i atragă atenţia de scurtă durată.
- O iau. - În regulă.
Te preocupă toate astea,
modele de avioane şi chestii militare?
Da. Adică, când eram copil.
E un fel de afacere de familie. A fost magazinul tatei
şi am venit să muncesc aici să-mi ajut mama, după ce a murit el.
Dna Olinville.
Sunt Lily de la spital.
Bineînţeles.
Se pare că vă simţiţi mult mai bine.
Mult mai bine, mulţumesc.
Poftim.
- Mulţumesc pentru ajutor, Bo. - Da, nicio problemă.
Ce a vrut?
Un cadou pentru nepotul său.
A vrut deasemenea să-mi lase câteva pliante
despre nişte pompe de insulina.
Le-am spus că nu vreau asta.
Oamenii ăştia pot fi atât de sâcâitori.
Probabil că ia un comision dacă vinde vreuna.
Mamă, încearcă doar să ajute.
Lily pare o fată drăguţă.
Crede-mă. Astfel de femei, au mereu un plan.
Owen.
Efectele medicamentele pentru durere se termină.
E neconfortabil, omule.
Bine.
Hai să facem asta.
Ai crede că un comandor al Ordinului Artelor şi Literelor
ar avea o declaraţie finală pentru posteritate.
E în regulă, omule.
Ai spus tot ce trebuia spus.
Da.
Ce zici de
"pune-mă în legătură cu invizibilul"?
Îmi place.
Bine, bine, bine, bine.
Te simţi bine, omule?
Doamne.
E în regulă. E bine.
Las-o să se ducă.
Dă-i drumul.
Las-o să se ducă, omule.
Dă-i drumul.
Nu mi-ai răspuns la niciun telefon.
De ce nu mi-ai spus?
- Ce să-ţi spun. - Ştii.
Ca şeful tău e dus.
Seth nu e nebun, Tess, în regulă?
- Presa a exagerat toată chestia. - Serios?
- Da. - Bine, încearcă să spui asta
lui Tom Haynes, primului colonist
sau oricărui alt conducător al comunităţii pe care l-am atras să-l susţină pe Seth.
Acum credibilitatea mea a scăzut
pentru că nu mi-ai spus această mică piesă din puzzle.
Piesă de puzzle?
Tess, confidenţialitatea e o mare parte din slujba mea. Înţelegi?
Oamenilor le va fi greu să-şi dea suportul în spatele unui tip
care îşi bazează deciziile de miliarde de doalri
- pe mesajele primite de sus. - Isuse Cristoase.
Ştii ceva? Dumnezeu e nebun.
Oraşul ăsta se va clădi.
În regulă? Seth va face să se întâmple asta.
Sper că ai dreptate. Cred că vom vedea.
Dar până atunci, trebuie să fac ce e mai bine
pentru oamenii fără adăpost din oraşul ăsta.
Nu-l pot susţine.
Aici va fi greu pentru mine,
pentru că îl susţin pe om 100%.
Atunci se pare că avem o problemă.
Aşa se pare, da.
Bănuiesc că asta e.
Aşa cred.
Vino aici. Vino.
Unde-i Owen, Ben?
Nemernicule!
Ticălos gelos!
Trebuia să fii tu!
Tu trebuia să fii!
Nu ne-am spus deja la revedere?
Nu ţi-am spus că m-aş putea întoarce?
Da, dar ai spus o săptămână, nu 24 de ore.
Nu a fost cine am crezut că era.
Îmi pare rău, Inez.
E în regulă. Sunt bine.
Ai un client pentru mine, sau ce?
Pot afla cine a vorbit.
Trebuie doar să-mi spui.
Nu ştiu dacă contează.
Ce a relevat Connie, era adevărul.
Ieşea cândva la suprafaţă.
Acum depinde de public să decidă dacă el crede,
poate că-i corect aşa, că sunt credibil.
Înţeleg asta, dar Seth,
persoana care a făcut asta e un şarpe nenorocit.
În regulă? Au făcut-o pentru bani
sau au făcut-o ca să te doboare, dar oricum, ţi-au înscenat.
Nu merit asta. Tu nu meriţi asta.
Trebuie să scapi de ei.
Oricum e a doua încercare.
În regulă, fă-o. Elimină-l pe nemernic,
dar fă-o în linişte.
- Şi Kenny? - Da?
Să nu te înşeli.
- Poftim. - Mulţumesc.
Bo.
Lily. Nu te-am văzut.
Vin aici mereu în pauză.
Nu te-am mai văzut aici înainte.
Mama ta nu s-a întors la spital, nu-i aşa?
Nu, nu, e în regulă.
S-a întâmplat să fiu în cartier.
I-a plăcut nepotului maşina?
Nu... nu i-am dat-o încă.
Trebuia să-mi iau cafeina.
Da.
Ar trebui probabil să mă întorc.
A fost într-adevăr bine să te revăd.
Da, a fost... a fost frumos să te văd şi eu.
- Bine. Pa. - Ne vedem.
Ştiu că vă suna ciudat,
dar a fost o coincidenţă, da?
Adică, nu mă căutai sau ceva de genul ăsta.
Mă căutai?
Dacă te face să te simţi mai bine,
ziua nepotului meu nu e decât peste vreo două luni.
Doamne.
Am căzut de fraier, nu-i aşa?
Sunt flatată că ai făcut tot drumul până aici.
Am ceva timp. Vrei să luăm o cafea?
Da, mi-ar place.
Bine.
Asta dovedeşte ideea mea...
cu cât ai mai mulţi bani cu atât devii mai nebun.
Deci banii corup?
Tipul a spus că Dumnezeu i-a vorbit să construiască un oraş pentru amărâţi.
Asta nu-i face o presă bună. O să-i distrugă reputaţia.
Nu v-a ridică proiectul ăsta de la pământ.
Dacă vorbeşti cu Dumnezeu, eşti religios.
Dacă Dumnezeu îţi vorbeşte, eşti nebun.
Scuze, n-am reuşit.
Am un termen limită pentru povestea asta cu Byzantium.
Ai auzit de oraşul pentru cei fără adăpost?
- Ce? - Byzantium,
oraşul pentru amărâţi pe care D-zeu i-a spus lui Seth Blanchard să-l ridice în LA?
Da, asta. E un excentric.
Primăria nu vrea un oraş al celor fără adăpost.
Am vrut un stadion de fotbal.
Subtitrarea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro