Din episoadele anterioare:
Jordan, ai făcut atâtea lucruri bune pentru cei 4400,
dar eşti pe calea greşită.
Iar tu ai fost întotdeauna rebel.
Dar cred că ţi-e frică de schimbare, Shawn.
Sau mi se pare doar mie?
Mă micşorez. Ce mi-ai făcut?
Am întâlnit-o pe Cora. Are o abilitate uimitoare.
Poate să întinerească oamenii.
- Isabelle? - Tati!
Dacă mama ta ar fi aici, şi-ar dori să facem asta.
Şi-ar dori să fim o familie din nou.
Când soţia ta a leşinat de dimineaţă,
era o femeie tânără.
Când şi-a revenit după nici un minut,
avea cu 50 de ani mai mult?
Richard, sunt pe moarte.
Există o facţiune de elite,
care îşi doreşte ca viitorul să rămână exact aşa cum este.
Eu le zic Marcaţii.
Când o să avem nevoie de el...
vom putea apela la el.
D-le Tyler,
îmi auziţi vocea?
E anesteziat de aproape 20 de minute.
Ar fi trebuit să începem deja.
Unde ai fost?
Cine eşti tu?
Trebuie să lucrăm repede.
E singura noastră şansă.
Am destul exerciţiu...
şi am avut destul timp.
În seara asta, Richard Tyler devine tată.
Eşti bine?
Da.
Am avut un vis ciudat.
Vrei să-mi povesteşti?
Nu.
Întoarce-te în pat.
Vin şi eu imediat.
Eşti gata?
Tati şi-a dorit asta de multă vreme.
Cine eşti tu?
Cine sunt eu?
Sunt Lily... soţia ta.
Cine aş putea să fiu?
The 4400- sezonul 4- episodul 10- One of Us
Comentarii pe www.tvblog.ro
Traducerea şi adaptarea: zanduka
Nu eşti Lily. Lily e moartă.
- Moartă? - Ai îmbătrânit. Ai murit.
Nu, te înşeli. Sunt...
Sunt chiar aici. Nu am murit.
Unde ai fost? Cum ai ajuns aici?
M-am trezit cam acum o oră.
Nu eram sigură unde sunt. Nu tocmai, dar...
Am ştiut cumva că o să ajungi acasă în curând
şi că Isabelle o să fie cu tine.
Ăsta e ultimul lucru pe care mi-l amintesc. Eram...
Eram la Centru şi o căutam, iar ea nu era în pătuţ.
Arăţi diferit, Richard. Parcă eşti trist.
- Nu eşti reală. - Tot spui asta, dar eu mă simt reală.
Îmi amintesc totul despre viaţa mea,
despre noi.
Pot să ridic lucruri.
Pot să ating lucruri.
Pot să te ating pe tine.
Ai simţit asta, nu?
Nu pot să explic unde am fost, Richard,
sau cum am ajuns aici, dar...
Nici nu stau să mă întreb.
Sunt aici.
Nu ajunge?
Pot să te întreb ceva?
Sigur.
Eşti stângaci.
Sigur că da.
- Urmează şi o întrebare? - Mi-ai răspuns deja.
Am tot studiat rapoartele în legătură cu cei care supravieţuiesc injecţiei cu Promicin
şi cei care nu supravieţuiesc. Ştiai că
nouă din zece dintre oamenii stângaci
care se injectează, supravieţuiesc?
- Nu, nu ştiam. - Ăsta e adevărul.
Am aflat acum câteva săptămâni, dar nu am ştiut...
ce înseamnă...
până acum.
Uite.
Există o mică parte a creierului, numită corpus callosum.
E ca un ghem de fire care conectează cele două emisfere ale creierului.
De obicei, e un pic mai mare la stângaci, decât la dreptaci.
De aia stângăcii supravieţuiesc.
Mărimea acelei părţi a creierului determină dacă
persoana va fi capabilă sau nu să integreze un nou neurotransmiţător.
Şi cât de mare trebuie să fie?
Nu ştiu... încă.
Dar cred că pot să aflu. Şi dacă pot...
O simplă tomografie ne va spune
cum va reacţiona oricine la injecţie.
Şi lumea va afla din timp dacă ar supravieţui sau nu.
Injecţia nu va mai omorî pe nimeni.
De cât timp ai nevoie?
Câteva luni, poate chiar mai puţin.
E o descoperire epocală.
Munceşte în continuare. O să-ţi aduc orice ai nevoie, bine?
- Unde te duci? - Trebuie să iau legătura cu Collier.
Dacă testul ăsta e doar la câteva luni distanţă,
tot ce trebuie e să facă un anunţ,
să le spună oamenilor care sunt pe cale să se injecteze
doar să mai aştepte un pic.
E nemaipomenit.
Bună, Tom.
De ce stai în mijlocul holului?
E totul în regulă?
Da, sunt... bine. Doar că...
am avut o dimineaţă ciudată.
Nu eşti singurul.
Tocmai am primit o vizită surpriză din partea Rebeccăi Parrish.
Unii ar numi-o chiar o ambuscadă.
Directorul Serviciului Secret de Informaţii e aici?
E în biroul lui Meghan de 20 de minute şi asta nu e tot.
A cerut să se întâlnească cu noi.
Şi nu cred că-i place să aştepte.
Neaţa, agent Baldwin, agent Skouris.
Sunt Rebecca Parrish şi e o plăcere să vă cunosc.
Plăcerea e a noastră.
Ştiu că aveţi funcţii dificile aici la NTAC.
Dar în ultimul timp, se pare că am primit
numai veşti proaste de la Seattle.
Consumul de Promicin a crescut.
Fondarea Oraşului Făgăduinţei a fost o mare înfrângere atât pentru agenţie,
cât şi pentru administraţie.
E o chestie temporară. Îl vom aresta...
pe Collier şi vom desfiinţa locul ăla.
Îmi place atitudinea voastră,
dar să nu vă supăraţi dacă nu vă cred.
Pentru că în ultimul timp, se pare că...
ratăm şi chestiile minore.
I-am avut pe Richard Tyler şi pe fiica lui înconjuraţi, depăşiţi numeric.
Situaţia ne era favorabilă şi totuşi i-am pierdut.
Nu vreau să vă supăr,
dar eram acolo şi situaţia era oricum, numai "favorabilă" nu.
Richard Tyler a devenit extrem de puternic.
Înţeleg, dar nu putem pur şi simplu
să cedăm, nu?
În două săptămâni trebuie să depun mărturie
în faţa unei subcomisii a Congresului
în legătură cu mersul războiului împotriva Promicin-ului.
Voi fi aici toată săptămâna, ca să mă pregătesc
şi mi-ar plăcea să mă întorc cu măcar o victorie.
Deci vreţi să îl prindem pe Richard.
D-na Parrish m-a rugat să îi întâlnească pe cei mai buni doi agenţi ai mei.
De aia sunteţi aici.
Şi tot de aia veţi conduce grupul menit să găsească familia Tyler.
Mă voi interesa de progresele pe care le faceţi.
Sper că nu va fi o problemă.
Agent Baldwin?
Vrei să spui ceva?
Sunt...
sigură că Tom vrea doar să ne apucăm de lucru.
Vom găsi familia Tyler.
Nu ştiu ce se întâmplă, Diana.
E ca şi cum mă văd pe mine în viitor, dar nu sunt de fapt eu.
Fac lucruri pe care nu le-aş face niciodată.
Ce mă fac dacă nu sunt doar vise?
Dacă sunt amintirile altcuiva?
Dacă chiar au implantat ceva în mine în spitalul ăla?
Ce mă fac dacă începe să mă afecteze?
Devin unul dintre Marcaţi.
Ascultă,
chiar dacă ai dreptate,
nu s-a întâmplat încă. Eşti tot tu.
- Aşa că putem încă să facem ceva. - Ce?
Ai fost la vreun doctor de când au început visele astea?
- Nu. - Hai să începem cu asta.
Găseşte un medic particular care să te controleze.
Ar trebui să-l căutăm pe Richard.
Du-te.
Îţi ţin eu locul.
Du-te. Bine.
Pare mult mai mare.
Cât am lipsit?
Ai lipsit ceva.
Mai mult de un an.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Vreau să aflu tot.
De ce pari aşa trist?
Te-am îngropat, Lily. Te-am plâns.
Nu mi-am imaginat niciodată că o să stau lângă tine iar
şi nu vreau să pierd timpul pe care-l avem cu explicaţii.
Avem tot timpul din lume.
De ce nu l-am avea?
Tot nu crezi că sunt reală, nu-i aşa?
Nu ştiu.
Dacă încep să cred şi nu e adevărat...
Nu sunt sigur că aş face faţă.
Hai să vedem, bine?
Stăm aici o vreme...
şi dacă sunt tot aici când ne trezim...
presupun că e adevărat.
- Ai păstrat pozele cu noi. - Bineînţeles.
Cine e aici?
O prietenă de-a mea.
A locuit la Centru după ce tu nu ai mai fost.
E drăguţă.
Şi arată bine.
Înţeleg de ce i-ai păstrat poza.
Nu ştiu ce să zic.
Nu e nimic diferit la mine, Diana.
Am făcut toate testele posibile.
Şi toate spun că sunt perfect sănătos.
Te sun eu.
- Ce se întâmplă? - Îmi cer scuze de deranj.
Oamenii mei de pază sunt foarte meticuloşi.
Aşa şi trebuie să fie. Administraţia are inamici
- la tot pasul zilele astea. - Ce faceţi aici, d-nă Parrish?
Am vrut să discutăm ceva în privat.
Domnilor...
Domnilor, agentul Baldwin şi cu mine vrem să fim lăsaţi un pic singuri.
Mulţumim.
La naiba, e casa mea...
O să fiu sinceră cu tine.
Am fost puţin îngrijorată de...
ieşirea ta din biroul d-nei Doyle, de azi de dimineaţă.
Eşti sigur că eşti în stare să-l găseşti pe Richard Tyler?
- N-am nimic. - Mă bucur să aud asta.
Ar putea să fii surprins,
dar cred că ştiu prin ce treci.
Imediat după ce am acceptat postul ăsta,
am simţit că eram pe punctul să cedez.
Nu făceam faţă muncii şi aveam...
momente ciudate în care vedeam lucruri.
Parcă nu eram eu.
Parcă... era altcineva în capul meu.
Înţelegi ce zic?
Cred că da.
Vreau să vă întreb ceva, d-nă Parrish.
Dacă mă uit în spatele urechii dvs stângi, o să găsesc o cicatrice acolo?
O cicatrice?
Ca o aluniţă?
E greu de spus.
După 40 de ani,
pielea începe să se schimbe.
Îmi amintesc ce speriată eram atunci.
Credeam că o să-mi pierd minţile.
Şi m-am opus. M-am opus din toate puterile.
Şi apoi într-o zi,
nu am mai putut să mă opun.
Am cedat. Mi-am acceptat situaţia.
Şi ştii ceva?
Lucrurile au mers mult mai bine pentru mine de atunci.
Sunt mai fericită.
Prietenii mei îmi spun că sunt un alt om.
Ar trebui să te relaxezi, Tom.
Orice ar fi ceea ce experimentezi,
doar...
nu te mai opune.
O să te simţi mai bine.
Îţi promit.
Vrei să spui că Rebecca Parrish e unul din oamenii ăia?
- E Marcată? - Da, aşa cred.
Nu a recunoscut niciun moment pe faţă.
Dar nu ai mai avut halucinaţii,
aşa că poate se referea la altceva.
Ce părere ai?
Cred că e o nebunie
şi am dubii că vom reuşi să demonstrăm ceva din asta, dar...
Trebuie să fiu de acord cu Tom. Cred că e o probabilitate foarte mare
ca directorul serviciului secret de informaţii să fie Marcată.
Va trebui să fim foarte atenţi de acum.
NTAC îl va caută pe Richard Tyler cu orice preţ,
aşa că asta vom face şi noi.
Le dau cazul lui Garrity şi Ashmore.
Tom, tu îţi iei liber mâine.
Diana si cu mine vom avea grijă de tine.
Vom avea grijă de tine cu rândul.
Mă scuzi, Shawn, dar tu chiar mă rogi
să le zic oamenilor să nu mai ia Promicin?
Doar pentru câteva luni.
Jordan, ştiu că au fost neînţelegeri între noi în trecut,
dar ăsta e un lucru bun pentru amândoi.
Tot ce trebuie să facem e să avem răbdare.
Nu nevoie de răbdare mă îngrijorează pe mine.
Ci implicaţiile la nivel mondial ale acestui test.
Shawn, ar exista milioane de oameni cu abilităţi
şi alte milioane fără nicio şansă să le aibă vreodată.
Da, dar ar fi în viaţă.
Şi ar trăi într-o lume cu două clase de oameni.
Pozitivii şi negativii nu pot conlocui.
Cei fără abilităţi, îi vor distruge pe cei care care le au.
Sau, pozitivii îşi vor folosi pur şi simplu puterile
ca să scape de negativi.
Inchiziţie, sau holocaust.
Oricum, e reţeta perfectă pentru iadul pe pământ.
Ce alternativă oferi tu? Tu chiar vrei
- ca toată lumea să ia Promicin? - Da.
Da, asta vreau. Este ceea ce am spus întotdeauna că trebuie să se întâmple.
Jumătate de planetă va muri!
- Vorbeşti despre o sinucidere în masă! - Vorbesc despre...
o singură generaţie de sacrificiu.
Iar la final,
despre o specie evoluată.
Toate slăbiciunile noastre umane
vor înceta să existe când vom avea toţi abilităţi.
Nu fac niciun anunţ.
Şi nicio persoană căreia îi pasă ce se întâmplă cu lumea nu l-ar face.
Ce mare ai crescut!
Şi e şi mai grea.
Da.
- Doar una, doar una. - Mă duc să mă joc.
Bine, du-te.
Pare aşa de fericită.
Copilaşii parcă aveau toane.
A avut şi Isabelle toanele ei, crede-mă.
Sunt sigură că a avut.
De când m-am întors, mă tot
gândesc cât de greu trebuie că ţi-a fost,
să o creşti singur.
Niciunul din noi nu şi-a dorit să fie părinte,
nu că asta îi scade din frumuseţe, dar...
S-a întâmplat cam brusc.
Dar tu ai fost tot timpul cu ea,
chiar şi când eu am lipsit.
Eşti un tată minunat, Richard.
Se vede asta pe ea.
Îmi folosesc abilitatea pe Richard Tyler.
Îşi vede soţia care ar trebui să fie moartă,
dar nu ştiu dacă vorbesc despre
ce i-a făcut el lui Isabelle.
Eu doar pot să-l fac să o vadă.
Tot ceea ce vorbesc vine de la el.
Bine, nu te opri.
Nu avem alte opţiuni în momentul ăsta.
Nu ştiu cât mai pot să fac asta.
Ştiu că eşti obosit,
dar e foarte important.
Nu o să uit că m-ai ajutat.
- Îmi dai şi mie o cafea? - Sigur.
Sigur.
Funcţionează.
Mai avem însă nevoie de timp.
Dacă ştii unde e Isabelle, spune-mi. O ajut eu.
N-a mers tocmai bine ultima oară când ai încercat asta, nu?
E prea curând.
Richard nu e încă pregătit să renunţe la ea.
Asta e doar prima parte din planul de recuperare a Isabellei.
Când vom fi gata pentru următorul pas, te voi anunţa.
Sau ai putea să-mi spui de acum.
Ştiai că a avut o relaţie cu bunica ei?
De ce crezi că i-am ales tocmai pe ei doi?
După ce îi trimitem înapoi în timpul lor,
se vor descoperi unul pe celălalt.
Se va forma o legătură între ei.
Gata.
E gravidă.
Iubire...
Iubire, Meghan.
Trezeşte-te.
Am avut iar visul ăla.
Bineînţeles că l-ai avut, Tom.
Devii noul tu.
Eşti unul dintre noi acum.
Bine ai venit.
Ai visat iar?
Nu, am dormit ca un prunc.
Mă simt minunat.
Uitasem cât de mult urăsc locul ăsta.
E atâta zgomot în perioada asta.
Şi atâţia oameni.
Uită-te la ei.
Habar n-au ce-i aşteaptă.
Îşi văd pur şi simplu de treburile lor inutile.
E dezgustător.
Aş fi crezut că eşti fericit să fii în viaţă.
Ţi-a fost acordată şansa să îţi continui munca.
Munca aia care a eşuat în ultimul hal?
Munca aia care a ucis primul corp în care eram?
Nu da vina pe Matthew Ross pentru eşecurile tale.
Suntem una cu gazdele noastre.
Neputinţa de a o stăpâni pe Isabelle Tyler îţi aparţine.
O să fie mai bine de data asta.
Du-te înapoi la muncă.
Convinge-i să te trimită înapoi pe teren.
O să intervin şi eu dacă e nevoie,
dar ar fi mai bine dacă ai rezolva singur.
- Şi după ce ajung acolo? - Urmează partea uşoară.
Fă ce ar face Tom Baldwin.
Găseşte-o pe Isabelle Tyler.
Ţinem legătura.
Richard, hai să ne jucăm.
Nu pot.
Lily, trebuie să-ţi spun ceva.
Ce anume, dragul meu?
Te-am minţit.
Poza aia pe care ai văzut-o.
Cu fata drăguţă.
Era Isabelle.
Dumnezeule, Richard, nu am crezut că a fost atât de rău.
Nu mă aştept să mă ierţi, dar sper să mă înţelegi.
Am făcut-o pentru fetiţa noastră.
De ce nu mi-ai spus adevărul de la început?
Am fost fericit,
aici cu tine, zilele astea.
Habar n-ai de când nu m-am mai simţit aşa.
Un tată bun ar face orice pentru copilul lui,
iar tu eşti un tată bun.
Dar, Richard, i-ai furat viaţa.
Cu bune şi cu rele. Ai şters tot ce era ea,
tot ce ar fi putut să fie.
Am ştiut că am greşit după ce am făcut-o, dar...
Mi-au spus şi alţii asta, dar nu i-am ascultat.
Singura persoană de care pot să ascult eşti tu.
Tati...
Mă simt adevărată.
Stăm de vorbă.
- Am ţinut-o în braţe pe Isabelle. - Nu, nu ai ţinut-o.
Abilitatea mea te-a făcut să crezi asta.
Nu ştiu dacă pot să te văd pentru că vreau,
sau pentru că cineva te-a făcut să apari pentru mine.
Nu ştiu, Richard, nu ştiu cum am ajuns aici,
dar poate că nu contează.
Nu cred că o să mai fiu aici pentru mult timp.
Dar dacă trebuie să plec,
vrei să mă ţii în braţe?
Te iubesc, Richard.
Nu zic că nu avem de ce să ne îngrijorăm,
dar nu s-a întâmplat nimic azi noapte,
iar de dimineaţă Tom mi-a zis că se simte bine.
Mi-a zis că nu e nevoie să trec pe la el,
dar unde e?
Tom e întotdeauna aici dis de dimineaţă.
Ce se întâmplă cu Tom?
Tocmai l-a târât pe Marco de la el din birou.
Cred că Baldwin şi-a pierdut minţile.
Mintea ta nu reprezintă nimic pentru mintea mea.
Eşti sub controlul meu.
Mintea mea nu înseamnă nimic faţă de puterea minţii tale.
Sunt sub controlul tău.
Control total.
Ar trebui să le vezi feţele.
Îmi pare rău, Di, încercam să mai rupem tensiunea un pic,
- atâta tot. - Idioţilor!
Marco, te dau afară. Şi pe tine, Garrity.
- Hai c-a fost un moment clasic! - Nu poţi să dai afară aşa ceva.
Treci înapoi la tine în birou şi rezolva ceva.
- Hai... - Acum.
Îmi pare rău.
Bună treabă.
N-aveţi umor. Nu e pic de umor în camera asta.
Ce e?
Pe bune,
vreau să vă mulţumesc amândurora
că m-aţi ajutat să trec de zilele astea,
dar am dormit foarte bine azi noapte. Mă simt...
mult mai bine şi sper că s-a terminat totul.
Dacă mai am halucinaţii, vă anunţ imediat,
dar între timp, am face bine să ne întoarcem la muncă.
Cum rămâne cu Rebecca Parrish?
Cred că trebuie să fim cu ochii pe ea.
Vizita ei la mine acasă a fost... cu siguranţă ciudată.
Dar poate ai dreptate. Poate totul
a fost versiunea ei bizară de discurs de încurajare.
Orice ar fi,
nu trebuie să am încredere în ea ca să-mi fac treaba.
Şi chiar vreau să-mi fac treaba.
Bine,
dar o să te supraveghez, să ştii.
Dacă mai încerci chestia cu controlul minţii, ai zburat, Baldwin.
N-a fost deloc amuzant.
Am un mesaj foarte simplu
pentru toţi cei care se gândesc să se injecteze cu Promicin.
Mai aşteptaţi.
În câteva luni, cercetările pe care le finanţez vor fi complete
şi şansele de 50% vor fi de domeniul trecutului.
Va exista un test foarte simplu
care vă va spune dacă veţi supravieţui sau nu injectării
şi nimeni nu va mai trebui să-şi rişte viaţa vreodată.
Şi Jordan Collier? E de acord cu asta?
Va trebui să-l întrebi pe el, Paul,
dar e vorba de prevenirea a mii de morţi inutile.
Nu cred că există cineva care să vadă asta ca pe un lucru rău.
Ai făcut asta propriului tău copil.
Sunt dezamăgită, Richard.
Mi-ai spus că vrei să foloseşti apa pe care ţi-am dat-o
ca să ajuţi un fost camarad de armată.
Ştiu că am greşit.
Dar nu mi-ai fi dat niciodată ce aveam nevoie
- dacă ai fi ştiut ce voiam să fac. - Ai perfectă dreptate.
Abilităţile noastre,
sunt un dar de la Dumnezeu
şi trebuie tratate cu respect.
Ştiu asta
şi de aia sunt aici.
Sper să poţi îndrepta lucrurile.
Cora, te rog.
Am nevoie de ajutorul tău.
O să văd ce pot să fac.
Byron, trezeşte-te.
Byron... Isabelle are nevoie de ajutorul tău.
- Hai... - Lasă-l să doarmă.
A făcut ce trebuia.
Asta înseamnă că Isabelle e bine acum?
Nu încă,
dar o să fie.
Vreau să-l suni pe tatăl tău.
Să-l sun pe tata? De ce?
Ca să-i spui unde e Isabelle.
Vrei să o dau pe mâna guvernului?
Dacă ştii unde e, spune-mi.
- Mă duc eu la ea. - Aşa trebuie să se întâmple.
Îţi promit, Kyle,
dacă faci exact cum îţi zic,
Isabelle nu va ajunge în închisoare.
Gândeşte-te la tot ce am făcut, Kyle.
Tot ce am realizat împreună.
Chiar vrei să începi să te îndoieşti de mine acum?
A mers?
Tati...
Pleci?
Am primit un pont în cazul Tyler. A sunat cineva din Oraşul Făgăduinţei
şi ne-a dat numele şi adresa unui 4400
cu care Richard a fost în legătură.
A fost un apel anonim, probabil că nu e real.
Tu trebuie să mergi la şedinţă la Maia la şcoală.
Mă gândeam să mă duc să văd cât eşti tu acolo.
M-am întors deja, deci merg cu tine. Stai să-mi iau haina.
Bine.
Ai văzut?
S-a mişcat perdeaua.
Deci cineva ştie că suntem aici.
Informaţia ta spunea că femeia asta e doar o asociată de-a lui Tyler, nu?
Da, dar mai bine să fim siguri.
Bate la uşă. Eu o să mă duc prin spate,
să fiu sigur că nu încearcă nimeni să fugă.
Richard, tocmai a parcat o maşină.
Vin nişte oameni.
Isabelle, du-te în pivniţă.
Dacă auzi orice semn de luptă, fugi prin spate, ai înţeles?
Răspunde la uşă dacă bat. Vezi dacă nu poţi să scapi de ei.
Cora Tomkins?
Bună. Sunt Diana Skouris. De la NTAC.
Aş vrea să-ţi pun câteva întrebări în legătură cu Richard Tyler.
Richard Tyler?
Nu l-am mai văzut de când am fost în carantină.
Te superi dacă intru?
Deci Richard nu a încercat să ia legătura cu tine?
Nu te-a sunat? Nu ţi-a trimis niciun e-mail?
Nu, dar eu sunt oricum destul de retrasă.
Înţeleg.
Îmi cer scuze, nu mi-am dat seama că te-am luat de la ceva.
- Aveai musafiri. - Nu, nu.
Scuzaţi mizeria.
Nu sunt foarte ordonată.
Cum vă spuneam, nu l-am mai văzut de când am fost în carantină,
dar oricum nu prea ţin legătura cu mulţi 4400.
- Voi pur şi simplu nu vă lăsaţi. - Nu mişca.
Te simţi bine?
Ce le-ai făcut?
Diana...
Eşti bine?
Da.
Îmi pare rău. M-am dus prin spate
şi Isabelle era deja pe alee
când am ajuns acolo. Am vrut să o urmăresc,
dar m-am întors când am auzit focul de armă.
Şi unde e acum?
Nu ştiu, Diana, a fugit.
V-aţi descurcat foarte bine.
Azi, agenţii Baldwin şi Skouris
au oferit un exemplu ca la carte despre ce trebuie făcut ca să câştigăm lupta asta.
Iniţiativă, pricepere
şi o excepţională munca în echipă.
Prinderea lui Richard Tyler
este o victorie mare pentru noi,
le aminteşte tuturor
că legea conduce încă în ţara asta.
Să nu ne amăgim,
mai sunt foarte multe de făcut,
dar azi...
Azi am câştigat.
Frumos discurs.
Da, exact ce te-ai fi aşteptat de la Parrish să zică, dacă ar fi Marcată.
Dar şi dacă n-ar fi Marcată, tot asta ar zice.
Ştiu, oricum ai da-o, azi a câştigat.
Bună treabă aţi făcut. Trebuie să mă duc să zâmbesc un pic.
Ai...
- Te simţi bine? - Da.
Sigur?
Am avut mare noroc azi,
cum l-am găsit pe Richard în casa aia.
Am avut noroc cu informaţia pe care ai primit-o.
Câteodată mai trebuie să avem şi noi noroc, nu?
Nu aşa trebuia să se termine!
Richard e în închisoare! Numai despre asta se vorbeşte la ştiri!
Isabelle e fugară. Autorităţile o caută.
Ai spus că o să fie bine. M-ai minţit!
Ţi-am promis doar că nu o să ajungă la închisoare.
- Nu e în închisoare. - Dar nici în siguranţă nu e.
- Nu asta am vrut... - Nu contează ce vrei tu, Kyle!
Contează ce trebuie să se întâmple!
Nu sunt căţeluşul tău.
Nu sunt aici ca să-ţi rezolv ţie problemele.
Sunt aici ca să-ţi spun de ce anume are nevoie mişcarea
şi în momentul ăsta, are nevoie ca tu să fii puternic,
pentru că următorul lucru pe care va trebui să-l faci,
crede-mă, nu va fi uşor pentru tine.
- Despre ce vorbeşti? - Vărul tău, Shawn?
Munca pe care o face cu omul ăla de ştiinţă
pune în pericol întreaga mişcare.
Collier ştie,
dar îi e frică să-şi murdărească mâinile.
Şi nici nu trebuie să şi le murdărească.
De aia are oameni ca tine pe lângă el.
Oameni ca mine?
Ce vrei să fac?
Shawn Farrell trebuie oprit.
Nu-ţi fie frică. Eşti în siguranţă.
- Unde sunt? - La mine acasă.
Te-am tranchilizat şi te-am adus aici.
- Unde e tatăl meu? - I se administrează inhibitorul.
E în închisoare.
Şi o să fie acolo pentru mult timp.
Dar n-a făcut nimic rău.
Încerca doar să mă ajute.
Isabelle, e în regulă.
Există un mod să-l scoatem de acolo.
Ştiu nişte oameni care ar putea face asta.
Ar fi uşor.
Însă mai e ceva.
Tu...
trebuie să-ţi recapeţi abilităţile.
Apoi, o să mi-l aduci pe Jordan Collier.
Traducerea şi adaptarea: zanduka