Din episodul anterior în Om bogat, om sărac, Volumul 2:
Dillion, a convocat o întrunire specială a subcomisiei.
Şi eu de ce nu am fost informat?
Se zvoneşte că vor să anuleze investigaţia împotriva lui Estep
şi ei nu vor ca tu să te opui.
Îţi cer chiar acum, să aduci dovezi că Tricorp este vinovată
de influenţarea funcţionarilor publici pentru a evita un proces echitabil.
Nu pot, d-le senator. Ne-ar costa prea mult.
Ne-ar costa ?
Acum îşi face griji pentru costuri. Cât de mult ?
Încă o viaţă.
Charles, Jordache ştie că sunt pe ştatul tău de plată.
M-a ameninţat că spune lumii dacă nu demisionez.
Rămâi.
Vorbeşti cu vreun om de serviciu sau cu un senator al Statelor Unite ?
Dacă eşti pe ştatul meu de plată, nu e nicio diferenţă.
De ce m-a sunat Falconetti ?
Uită de Falconetti. Unde este Claire?
Raymond, asta a fost o citaţie a senatului. O citaţie a senatului.
Dacă nu o găsim noi, o vor face ei.
- O să te coste. - Cât ?
Ei bine, eu nu mă uit nici în cartea de telefon, fără 500 de dolari.
- 500 ? - Cum îl cheamă ?
Falconetti. Anthony Falconetti.
- Nu sunt hoţ. - Eşti ceea ce trebuie să fii.
Declaraţiile, când nu sunt la Rudy, sunt sub cheie..
Nici măcar nu pot afla unde sunt încuiate.
Dar problema pe care o ai ? S-a rezolvat ?
Cred că e pe cale să se rezolve.
- John Franklin. - Mulţumesc.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.
OM BOGAT, OM SĂRAC. Volumul 2
Sezonul 2 (Book Two), Episodul 16 (Chapter 16)
Apoi vreau ca acei procurori din Departamentul de Justiţie
să fie chemaţi, unul câte unul.
- Vor nega totul. - Oh, îi vreau.
Îi vom ataca în două etape... înainte vor afla ce probe avem
şi după ce Franklin va depune mărturie, vor recunoaşte mita primită de la Charles Estep.
Înveţi repede, d-le senator.
Am avut un profesor destul de corect, d-le senator.
- Ce-ţi face stomacul ? - Este pe lângă Mărul lui Adam.
Deschidem dansul dracilor.
Ăsta-i un moment mare pentru tine, Rudy.
Dintr-o astfel de anchetă se poate face carieră în politică.
Uite ce a făcut Alger Hiss pentru dl. Nixon.
Nu încerc să-l întrec pe dl. Nixon.
Tot ce vreau este ca Charles Estep să simtă gustul mâncării din închisoare.
Ben...
Ai hotărât asupra distinsului senator de Oklahoma ?
Dillon este un membru vechi al comisiei.
Şi tot el primeşte o sută de mii de dolari pe an de la companiile lui Estep.
Nici o lege nu-i interzice să lucreze în mod oficial, pentru o companie privată.
Oh, las-o baltă, Ben.
Vorbeşti ca un purtător de cuvânt al lui Dillon.
Acest ales, este în mod oficial inclus într-o comisie care-i investighează angajatorul.
Nu crezi că avem de-a face cu un conflict de interese ?
Dacă ai dovezi, Rudy, tot ce poate face Dillon este doar să se plângă.
Dacă o să facă mai mult de atât, o să-l bag în gura lumii.
Rudy, Senatul este cel mai exclusivist club din lume.
Un membru nu poate fi făcut de râs în public de un alt membru.
Să-l fac de râs cu ce ?! Cu adevăruri ?!
Un sfat de la un om care agăţă pălăria în cui aici, de mai mult timp decât tine...
nu face o problemă din legătura lui Dillon cu Estep.
De teamă că voi fi dat afară din club ?
Afară se face extrem de frig, Rudy.
Un om poate muri îngheţat, înainte să-i vină rândul.
- Bună, d-le senator. - Raymond.
- 'Neaţa, Charles. -'Neaţa.
Am primit ordinul cu martorii.
- Raymond primul, apoi tu şi soţia ta. - Claire încă este dispărută.
Am un doctor care o să declare că este internată într-un spital din Dallas
unde se recuperează pentru... Pentru ce am hotărât ?
- Hepatită. - Hepatită.
Nu. Dacă Jordache îi vrea răul, o să meargă cu toată comisia la spital.
Va fi jenant când va găsi un pat gol.
Să le luăm pe rând. Chiar acum, vreau să ştiu cu ce ne va lovi Jordache.
Cu mita plătită la Departamentul de Justiţie.
- Ce altceva ? - Să nu trecem atât de repede, Charles.
Poate să dovedească că i-ai mituit pe tipii ăia ?
- Nu asta-i principala mea preocupare. - Franklin o poate proba.
Şi voi avea eu grijă să se retragă.
Vreau să ştiu, ce alte piste poate cerceta Jordache.
Oh, ei bine... mă tem că ăsta este încă un mister, Charles.
D-le senator, nu-ţi dau 100.000 de dolari pe an să-mi vii cu astfel de răspunsuri.
Jur că Jordache are dovezi. Nimeni altcineva nu le-a văzut în afară de Paxton.
Uite, nu a citat-o pe Claire ca să vorbească despre mita de la Departamentul de Justiţie.
Ştie despre tatăl ei, Albert Dietrich. Probabil că se va lega toate astea.
- Cine-i Albert Dietrich? - Nu vrei să ştii, d-le senator.
Charles, am serioase îndoieli în legătură cu chestia asta.
Stau ca o raţă în bătaia puştii, acolo în acea comisie.
Dacă Jordache vorbeşte despre legătura noastră,
mi-aş putea căuta un alt loc de muncă, înainte de alegerile următoare.
Şi dacă anumite informaţii se află, eu mi-aş putea petrece în închisoare
o mare parte din viaţă... dacă nu cumva sunt linşat înainte.
O să-ţi spun eu ce trebuie să faci, d-le senator.
O să încercă să tărăgănezi lucrurile, în celebrul stil din Oklahoma
şi de fiecare dată să-l hărţuieşti pe Jordache, până-l enervezi,
şi, va trebui să vorbeşti, ca şi cum viaţa ta ar depinde de asta.
Corect ?
- Cum a fost zborul ? - Cum crezi că a fost ?
3000 de kilometri, cu chestia aia pe faţa mea.
Nu ştiam dacă o să mor sufocat sau o să înnebunesc de claustrofobie.
- Tu ţi-ai dorit aceste măsuri de precauţie. - Ştiu, ştiu, ştiu.
După două zile cu Charles în Dallas, nu am vrut să risc.
- Ce a vrut ? - Să nu mai depun mărturie.
Mi-a cerut toate notele prin care a solicitat deschiderea conturilor din Elveţia,
pentru acei procurori din Departamentul de Justiţie.
- I le-ai dat ? - Nu. I-am spus că le-am distrus deja.
Unde sunt ?
- Ştie. - Ce ştie ?
- Că noi am vorbit. - Imposibil.
Îţi spun eu, Charles ştie.
- Ce te face să crezi asta ? - Ştiu. Simt asta, din instinct.
Nu a spus nimic, nu a făcut nimic, doar felul în care s-a uitat la mine.
Senatorul Paxton şi eu suntem singurii care ştim de asta.
De unde eşti atât de sigur ? El a ajuns la Sarah Hunt înainte ca tu să vorbeşti cu ea.
Şi acum e moartă.
Franklin, dacă Estep ar şti, dacă ar bănui că o să depui mărturie
acum nu ai mai fi aici.
Am închiriat o casă în afara Washingtonului pentru tine.
Unul dintre ajutoarele mele, va fi alături de tine tot timpul.
- Eşti sigur că nu poate ajunge la mine ? - Foarte sigur.
Bine.
Am ajuns atât de departe, poate că o să reuşim să trecem şi de asta.
Gata, domnilor, gata domnilor. Aţi făcut destule fotografii.
Să mergem mai departe.
Jur că informaţii pe care sunt pe cale să le furnizez
sunt adevărul şi nimic altceva decât adevărul, aşa să-mi ajute Dumnezeu.
- Spuneţi-vă numele, vă rog. - Arthur Raymond.
D-le Raymond, unde sunteţi angajat?
Sunt vicepreşedinte la Tricorp International.
Cunoaşteţi un procuror de la Departamentul de Justiţie pe nume Bruce Canter?
- Nu din câte ştiu.. - Cunoaşteţi pe cineva John Franklin?
Este tot angajat la Tricorp.
Pe 15 iunie anul trecut, John Franklin v-a dat 5.000 de dolari
ca să deschideţi un cont într-o bancă elveţiană, pe numele Bruce Canter?
- Nu, din câte ştiu. - D-le Raymond...
Am aici copii ale biletelor de avion pe numele tău.
pentru un zbor din 15 iunie la Zurich, Elveţia
- Am fost în vacanţă în Elveţia. - Permiteţi-mi să-l atenţionez pe martor.
Dacă nu spuneţi adevărul acestei comisii
aţi putea fi acuzat pentru sfidare.
Sunt conştient de asta, d-le senator.
Atunci negi că ai deschis conturi în bănci elveţiene pentru Bruce Canter,
ori pentru alţi membri ai Departamentului de Justiţie?
Da.
Bine. S-a înregistrat. Îl prindem după mărturia lui Franklin.
D-le Raymond, înainte să veniţi în compania lui Charles Estep,
unde aţi fost angajat ?
- Am fost în guvern. - Şi ce aţi făcut ?
- Am lucrat în Departamentul Imigrări. - Vă este cunoscut numele Albert Dietrich?
Este încă unul dintre angajaţii Departamentului de Justiţie ?
- Suntem pe cale să aflăm. - Nu, nu am auzit de acest nume.
Dar Claire Dietrich? Numele ăsta vi se pare cunoscut?
- Nu. - D-le preşedinte !
În 1949, Claire Dietrich a intrat în ţara asta, în baza Legii Persoanelor Strămutate.
- Care-i legătura ?! - Ai fost ofiţerul care a judecat acest caz.
Ce naiba legătură are asta cu corupţia...?!
Urmăresc un plan de interogare.
Pare mai mult că o iei razna !
Ne putem limita observaţiile la problemele de faţă ?
Nu este de ajuns că Departamentul de Justiţie este târât în mocirlă...
- Îmi daţi voie să-l interoghez ?! - ...fără nici o dovadă cât de mică ?
Şi acum ne pierdem timpul cu aceste frivolităţi !
- Te avertizez ! - Comitetul ia o pauză pentru masa de prânz.
Aprod, eliberează sala.
Acum ascultaţi, voi doi. Nu vreau să se mai repete asta.
Faci tot ce poţi ca să îngreunezi aceste audieri.
Nu ai nevoie de ajutorul meu. Te descurci la fel de bine şi singur.
- Termină, la naiba ! - Uite acum, Ben.
Ai blocat dovezile faţă de jumătate din comisie, ne-ai tratat ca pe nişte oi,
dar sunt aici de azi dimineaţă şi încă nu am văzut sau auzit nici un fel de dovadă.
Dacă ţi-ai fi ţinut gura şi m-ai fi lăsat să termin...
- Nu-mi dicta tu cum să mă comport ! - Nu eu îţi dictez ! Estep o face !
De fiecare dată când o dai în bară cu un martor, mă ataci cu legătura mea cu Estep.
Ei bine, m-am săturat de asta ! M-am săturat de asta !
Dillon ! Dillon !
Ia-o uşor, Dillon. Rudy, calmează-te.
Atunci demisionează, Dillon. Nu te las să mai faci asta.
Nu mă poţi da afară din această comisie.
Nu ?
- Nu poţi. - Fii atent la mine.
Rudy.
Rudy!
Cine a fost ăsta ? Cine e Dietrich?
- Aţi vrut o declaraţie, o aveţi. - În regulă, aici.
Corupţia nu există doar în Departamentul de Justiţie, ci şi aici, în Senat.
De cinci ani, senatorul de Oklahoma este pe ştatul de plată al lui Charles Estep.
Loialitatea lui Dillon, ca să nu mai vorbim de interesele lui, sunt evidente în acest caz
şi, în ceea ce mă priveşte, el nu poate fi destul de obiectiv
pentru a servi într-o comisie ce-l anchetează pe angajatorul lui.
Aşa că, în interesul unor audieri imparţiale a activităţii lui Charles Estep,
i-am cerut senatorului să demisioneze din această comisie.
Mulţumesc foarte mult.
Cine a spus că senatorii sunt plictisitori ?
- Kate. - Mi-ar plăcea.
- Ce ? - Să te scot la masa de prânz.
- Nu am prea mult timp, precum aş dori. - Trebuie să mănânci şi tu.
Aud cum îţi ghiorăie maţele. Cu siguranţă, nu face bine imaginii tale.
În plus, o să te duc la restaurantul meu preferat.
- Ei bine... în regulă. Jumătate de oră. - Aşa-i mai bine.
Oh, ajunge.
- Cum îţi place ? - Pare încurajator.
Ei bine, există câte unul ca el în fiecare oraş, dacă ştii unde să-l cauţi.
- Am crezut că te-i întors în Colorado. - Am avut de gând.
- Cineva a deturnat avionul ? - Nu. Nu am mai fost niciodată în Washington.
Ah, masa mea preferată.
M-am gândit să vin aici şi să-l văd pe senatorul de New York în acţiune.
- Cum mă descurc, d-le antrenor ? - Destul de bine.
M-am descurcat bine, până când Dillon a luat-o razna.
Kate...
de ce ai venit... sincer ?
- Din impuls. - Ce fel de impuls ?
Niciodată nu mă îndoiesc de impulsurile mele, doar le urmez.
Păi, mă bucur.
Te deranjează, dacă te întreb unde e Maggie ?
- Este în New York. - Oh.
Ei bine, să mergem.
E timpul să-i prindem pe băieţii răi.
Am spus ceva nepotrivit ?
Ăsta-i ultimul lucru pe care mi l-a spus Tom... înainte să moară.
Da.
Corupţia nu există doar în Departamentul de Justiţie, ci şi aici, în Senat.
De cinci ani...
Ce este ?
Bine, trimite-o înăuntru.
...în ceea ce mă priveşte, el nu poate fi destul de obiectiv
pentru a servi într-o comisie ce-l anchetează pe angajatorul lui.
Bună.
Sper că nu te întrerup din ceva.
Nu. Eram doar prins de nişte ştiri.
Ia loc.
Mulţumesc.
- Cum stă treaba ? - Probabil mult mai rău decât cred.
- Cum merge treaba cu tine ? - Ca lumea.
Minunat.
Arăţi groaznic, Diane.
Întotdeauna ai ştiut ce să-i spui unei fete.
Ei bine, nu prea ai răspuns la ce te-am întrebat,
aşa că mă gândesc că ar fi bine să fii un pic mai onestă.
Ce s-a întâmplat ?
Păi... totul.
Totul are legătură cu mama.
A încercat să mă trimită la internat.
Nu-ţi plac, aerul curat, mesele calde şi prietenii îngrijiţi ?
- Nu-ţi bate joc de mine. - Îmi pare rău.
Nu mă distrez. Am fost acolo.
- Ce vrei de la mine ? Bani ?? - Wes.
- Ce ? - Încerc să-l găsesc pe Wes.
De ce ?
Pentru că vreau să-l văd. Pur şi simplu, nu ştiu de unde să încep.
De ce ai venit la mine ?
Wes şi cu mine am fost la un pas de al treilea război mondial, ţii mine ?
Sunt ultimul om căruia i-ar trimite o carte poştală.
Dar cunoşti oameni care pot afla.
Diane...
- Wes are propriile sale probleme. - Billy, am avut ceva special cu Wes.
Şi vreau doar să aflu, dacă şi el simte la fel.
Dacă nu, dacă spune nu, o să-l las în pace, jur.
Vrei să mă ajuţi ? Vrei să întrebi pe cineva de el ?
Billy, nu mai am pe nimeni altcineva, decât pe el.
Ajută-mă, te rog.
- Este în Vegas. - Ce ?
Wes este în Las Vegas.
Bună ziua, domnule.
Jordache ! Jordache !
- Eddie, ai ceva ? - Da.
- Ce-i asta ? - Cei 500 pe care mi-ai dat. Ţi-i dau înapoi.
- De ce ? - Tipul pe care ai vrut să-l găsesc...
- Falconetti. - Ei bine, nu există.
- Ce naiba vrei să spui ? - Doar ia ăştia înapoi.
- Nu-i vreau. Îl vreau pe Falconetti. - Uită-l. Trebuie.
Ascultă-mă, ticălosule !
De ce te plângi ? Nu ţi-am luat nici un ban.
- Ce te-a făcut să respingi 500 de parai? - Are legături prea puternice, omule.
Să te iei de el, este ca şi cum te-ai rade cu un ciob de sticlă, până când sângerezi.
Da ? Cine-l protejează ?
Nu-mi aduc aminte numele. Durerea... doar asta-mi amintesc.
Am făcut o înţelegere. Asta-i partea mea.
Acum, ţine-i, sunt ai tăi.
Te rog, nici măcar să nu mai încerci să iei legătura cu mine.
Mă crezi sau nu, am soţie şi copii.
- Cine ştie că eşti în Vegas? - Doar tu şi dl. Estep.
Nimeni altcineva ?
Nu am spus nimănui când am plecat din Hoboken.
E un puşti blond care pune întrebări despre tine.
- Glumeşti ? - Ai vreo idee cine e ?
- Nu. - Falconetti, dacă mă minţi...
Hei !
Nu e Falconetti, îţi aminteşti ?
E Fallon. Bill Fallon.
Vorbesc cu tine ca şi cum ai avea hârtie igienică în urechi.
Există un mandat de crimă pe numele tău... pentru un tip pe care l-ai hăcuit în Hoboken.
Nu am fost eu.
De asta te-am angajat şi te-am ascuns.
De aia păzeşti un apartament nelocuit, pentru ca nimeni să nu te vadă. Ai înţeles?
Da, am înţeles. Am înţeles ! Am înţeles !
Acum, să o luăm de la început.
Cine e copilul blond şi de ce vrea atât de mult să te găsească ?
Oh, haide. Uite, dacă aş şti cine e copilul, ţi-aş spune.
Dă-mi pistolul tău.
Dă-mi-l.
Nu. Nu, cred că nu vrei să-mi spui.
Cred că eşti din ăia cu certificat.
- Sunt ce ? - Sărit, ţicnit, nebun.
Acum o să jucăm adevăr, sau consecinţele. Cine e puştiul blond?
D-lui Estep nu cred că i-ar place că ai pus un cartuş în butoiaş.
Dl. Estep nu va afla nimic despre asta.
Tu doar o să dispari, iar eu o să-i spun că nu să ştiu unde ai plecat.
Acum... cine este puştiul blond ?
Dumnezeule, cred că chiar nu ştii.
De îndată ce-ţi termini tura, întoarce-te la tine în cameră...
şi rămâi acolo.
Aţi fondat Tricorp International acum 9 ani, este corect, d-le Estep?
- Da. - Care a fost capitalul iniţial ?
Aproximativ şase milioane de dolari.
- De unde au provenit banii ? - Din diferite surse.
În conformitate cu declaraţia depusă la Comisia de Valori Mobiliare,
compania dvs. nu figurează că a contractat vreun împrumut .
Este corect.
Atunci, se pare că, cineva v-a dat 6 milioane de dolari la să porniţi Tricorp.
Mulţi oameni cred în mine, d-le senator.
- Unul dintre ei e Albert Dietrich? - Numele nu mi se pare cunoscut.
- Este socrul tău, nu-i aşa ? - Nu, socrul meu a fost Ernest West.
Soţia ta a intrat în Statele Unite, sub numele de Claire Dietrich.
Nu, soţia mea s-a născut în Baltimore, Maryland, sub numele Claire West.
D-le preşedinte, permiteţi un punct de vedere.
Dl. senator de Oklahoma are cuvântul.
Mulţumesc.
D-le preşedinte, recent,
colegul meu de la New York a lansat un atac răutăcios şi nefondat împotriva mea.
Şi este de datoria mea să răspund acestui atac.
- Acum, d-le senator ? - Chiar acum, d-le senator.
Tânărul senator de New York
a îndrăznit să mă acuze că aş fi un pion corupt al lui Charles Estep.
Şi la această calomnie, vreau să declar public
că până să intre astăzi în această sală,
nu l-am mai văzut niciodată în viaţa mea pe Charles Estep,
şi cu asta, rog să se înceteze odată pentru totdeauna cu aceste minciuni.
Dar trebuie să adaug că, uneori, am acordat consultanţă juridică mai multor companii
ca şi mulţi alţi colegi de-ai mei, senatori.
Una dintre aceste companii s-a întâmplat să fie proprietatea lui Charles Estep.
Conflict de interese ? Greu de crezut.
Pentru că principalul meu rol, este să previn ca aceste companii să încalce regulile.
Şi în mod corect, eu lucrez pentru oameni, nu pentru Charles Estep.
- Ben. - Tu ţi-ai avut cuvântul pe hol.
Pe de altă parte, distinsul meu coleg şi acuzator
până de curând, a fost proprietarul unei fabrici de electronice.
Companie a cărei existenţă a depins în mare parte, dacă nu în întregime,
de contracte guvernamentale.
Aş fi ultimul care să sugerez că atunci când a votat bugetul apărării,
senatorul a văzut în faţa ochilor dulcele semn al dolarului,
dar alţii s-ar putea să nu creadă asta.
Ei i-ar putea reaminti senatorului că oamenii trăiesc în case de sticlă.
Mă mulţumesc să spun că, casa senatorului are destul de multe geamuri sparte.
Vă mulţumesc, d-le preşedinte.
- Preşedintele cere scuze pentru întrerupere. - O găsesc destul de educativă.
Sunt convins că da.
Sarah Hunt v-a fost secretară executivă, da sau nu ?
Da, a fost.
În această calitate, puteţi spune dacă a avut acces la cele mai confidenţiale dosare ?
Nu, nu a avut.
În afară de faptul că vă era angajată, aţi mai avut şi alte relaţii cu domnişoara Hunt?
Nu, nu am avut.
Puteţi explica de unde ştia că socrul dvs. este Albert Dietrich?
Domnişoara Hunt şi-a petrecut ultimele luni din viaţă într-un sanatoriu,
unde era tratată pentru boli mintale.
Îmi puteţi spune de unde ştia că Tricorp s-a clădit "pe cadavre"?
Aşa cum am mai spus, d-le senator, Sarah Hunt era instabilă emoţional,
aşa că am concediat-o.
Sunteţi sigur că nu aţi concediat-o pentru că ştia despre mituirea procurorilor?
Pentru că vroia să se răzbune atunci când v-aţi săturat de ea, ca amantă ?
Asta-i o minciună !
D-le Estep, negaţi că aţi avut relaţii sexuale cu Sarah Hunt
care au durat până aproape în ziua morţii ei ?
Da, neg !
În declaraţia sa, doamna Hunt afirmă că de mai multe ori
aţi vizitat-o în apartamentul fiicei ei...
un apartament pe care l-ai închiriat pe numele lui Sarah, dar pe care l-ai plătit tu.
Aşa se explică modul în care domnişoarei Hunt i s-a arătat un interes deosebit,
şi a obţinut informaţii pe care nu le putea avea o secretară ?
- Respectuos refuz să răspund la asta. - Pe ce motiv ?
Avocatul meu m-a informat că acesta nu este subiectul acestor audieri.
Preşedintele decide dacă subiectul este potrivit. Vă rog să răspundeţi.
Nu a obţinut nici un fel de informaţii, clasificate ca private.
D-le Estep...
negaţi că ea a obţinut informaţii private pe care doar iubiţii le pot schimba ?
D-le preşedinte, de câte ori senatorul mai vrea să întrebe asta ? Martorul a răspuns.
Pentru înregistrare, d-le Estep
i-ai dat ordin lui John Franklin să plătească unor procurori din Departamentul de Justiţie
diverse sume de bani, pentru a opri investigaţiile împotriva companiilor tale ?
- Nu am făcut-o. - Mulţumesc, d-le Estep.
Sunteţi liber.
Aţi ştiut că soţul dvs. a avut o aventură cu secretara ?
D-le Estep, de ce aţi terminat-o cu domnişoara Hunt?
- Credeţi că...? - Nu comentez. Nu am nimic de comentat !
De cât timp a durat asta ?
Îmi pare rău că a trebuit să o afli în acest fel.
Intenţionam să iau avionul spre Roma.
Dar nu am vrut să fug, pentru că nu am vrut să te rănesc !
Nu a fost chiar aşa cum a spus-o Jordache.
Toate acele călătorii de afaceri.
Erau prea plictisitoare şi obositoare pentru mine, ca să te însoţesc.
Pentru că tu, erai de fapt cu ea.
Pentru că tu, intenţionai să-ţi petreci timpul cu ea !
- Claire, nu e ceea ce crezi. - Femeia aia a fost în casa mea.
Şi râdeaţi de mine pe ascuns.
Nu !
Acum, noi... noi... am fost...
am fost mai mult prieteni...
Ce se întâmplă, Charles?Nu poţi să spui cuvântul ? Cuvântul este "iubiţi" !
- Claire, exagerezi. - I-ai spus despre tatăl meu.
Ce altceva i-ai mai spus ? Că nu sunt bună la pat ?
Asta a fost scuza ca să ai o aventură cu ea ?!
Claire, eşti singura femeie pe care mi-am dorit-o.
Nu mi-a păsat niciodată de ea, sau de altă femeie, cum mi-a păsat de tine.
Uite, dacă o să încerci să crezi asta,
atunci o să înţelegi că... Sarah Hunt nu a însemnat nimic pentru mine.
Nimic.
A fost... doar o distracţie, atâta tot.
Timp de nouă ani ?!
Eşti singura de care mi-a păsat.
Şi singura de care am nevoie.
Şi singura pe care o iubesc.
Spune-mi, Charles...
când o să te saturi de mine,
o să mă internezi şi pe mine într-un spital de boli mentale ?
Claire...
Vorbim mai târziu. Trebuie să te pregăteşti pentru audiere.
- Sunt pregătită, Charles. - Ce ai de gând să spui ?
Poţi să vii imediat ?
Vreau să te asiguri că Claire nu pleacă nicăieri...
sau să vorbească cu cineva, înainte de a depune mărturie.
Îmi pare rău, Drew, nu mai am alte comentarii de făcut în legătură cu senatorul Dillon.
I-am spus că vorbiţi cu cineva la telefon, d-le senator, dar...
Este în regulă, Ramona.
Nu comentez, Drew, şi mă poţi cita.
Dacă vrei să mă ataci pe mine, bine. Îmi place să mă lupt cu tine.
- Dar soţia mea nu are loc în lupta asta. - Eu cred că are, d-le Estep.
Haide, d-le senator.
Vrei să mă distrugi pentru că ţi-am subminat fabrica de electronice.
Ştii că nu ai dovezi pentru a demonstra asta, şi foloseşti audierea asta pentru a mă ataca.
Din păcate pentru tine, Dillon a transformat asta într-un circ
şi tu eşti pe cale să devii unul dintre clovni.
- Atunci de ce nu râzi ? - Nu ai demonstrat nimic.
Ştii ceva ? Cred că ştii şi tu că nu poţi continua cu farsa asta.
I-ai mituit pe acei procurori din Departamentul de Justiţie.
L-ai omorât pe tatăl acelei fete.
Ai ordonat uciderea lui Sarah Hunt.
Nici un martor nu a confirmat aceste acuzaţii.
Nici o singură dovadă care să le susţină.
Mai avem încă drum lung de parcurs.
Stai pe aproape. S-ar putea să fie educativ.
Lasă-mi soţia în pace.
O voi face, dacă-mi spui de Albert Dietrich.
Albert Dietrich este un nume pe care o femeie nebună ţi l-a şoptit la ureche.
Sarah Hunt era speriată... dar nu era nebună.
Audierile sunt pentru corupţia de la Departamentul de Justiţie.
Nu, d-le Estep, sunt pentru corupţia din guvern.
Cred că această corupţie a început cu mulţi ani în urmă,
când un ofiţer de la Imigrări,
pe nume Arthur Raymond i-a permis soţiei tale să intre în această ţară.
Sarah Hunt a spus că Tricorp a fost clădită pe cadavre.
Voi începe să sap după fiecare cadavru... începând cu cel al lui Albert Dietrich.
Soţia ta urmează, în sesiunea executivă.
Mă tem că tu nu eşti invitat.
- Spuneţi numele, pt. înregistrare, vă rog. - Claire Estep.
D-nă Estep, pare că există o oarecare confuzie cu privire la trecutul dvs.
- Te-ar deranja să o clarifici pentru noi ? - Aş fi fericită să o fac.
- Unde v-aţi născut ? - Baltimore, Maryland.
- Şi cine v-au fost părinţii ? - Ernest şi Margaret West.
- Ai fost cunoscută sub un alt nume ? - Nu.
D-nă Estep, am făcut nişte cercetări legate de existenţa părinţilor dvs.
înainte de moartea lor în 1949.
Nu există niciuna.
- Asta-i ridicol. - De acord.
Aţi putea vorbi comisiei un pic despre ei ?
Tata a lucrat în domeniul investiţiilor bancare.
Unde a fost angajat ?
Chiar nu-mi aduc aminte.
Am verificat fiecare instituţie financiară din Baltimore.
Nici una nu l-a avut angajat pe Ernest West.
Păi, nu ştiu ce să răspund la asta.
Nu ştiu tot ce a făcut tatăl meu.
- Unde aţi făcut şcoala ? - Şcoala de fete Lake School.
Înainte de asta, şcoala de stat.
Am aici o copie a unei scrisori din partea decanului şcolii Lake School.
În ea, se afirmă că nu există nici o înregistrare a unei persoane Claire West,
care să fi fost vreodată la această şcoală.
- Ar trebui să ştiu ce şcoală am urmat. - Da, ar trebui.
Cunoaşteţi un om pe nume Arthur Raymond?
Lucrează pentru soţul meu.
L-aţi mai întâlnit înainte să lucreze pentru soţul dvs. ?
Nu.
Numele Claire Dietrich vă este cunoscut ?
Nu.
Claire Dietrich avea 13 ani când a intrat în ţara asta în 1949.
Ce vârstă aveaţi în 1949, d-nă Estep?
13.
Vorbiţi în microfon, vă rog. Nu vă putem auzi răspunsurile.
13 !
D-nă Estep, Arthur Raymond era ofiţerul de la Imigrări
care s-a ocupat de cazul Claire Dietrich.
Vă întreb din nou... l-aţi mai întâlnit pe Arthur Raymond
înainte ca el să lucreze pentru soţul dvs. ?
Am mai spus deja, că nu.
Nu vi se pare o coincidenţă
că după ce Arthur Raymond i-a permis lui Claire Dietrich să intre în ţara asta,
a demisionat de la Imigrări şi a venit să lucreze pentru soţul dvs. ?
D-le preşedinte, mulţumesc lui Dumnezeu că nu eu sunt martorul.
Jur că nu aş şti să răspund la aceste întrebări.
Numele tău adevărat este Claire Dietrich, nu-i aşa ?
Nu.
Tatăl tău e Albert Dietrich.
Dl. şi d-na West au fost inventaţi doar pentru a-ţi crea un trecut acceptabil.
Nu !
De ce soţul tău a trebuit să-l mituiască pe Raymond ca să-ţi permită intrarea în ţară ?
De ce a trebuit să-ţi inventeze nişte părinţi ?
De ce a luat aceste măsuri elaborate
pentru a elimina orice urmă a existenţei lui Albert Dietrich ?
Nu am auzit niciodată de Albert Dietrich !
D-le preşedinte, sunt la fel de pasionat de pescuit ca şi omul de lângă dvs.,
dar cred că de data asta, senatorul pescuieşte în ape fără peşte.
Dacă nu o să tragă cât mai repede, d-le senator, îţi sugerez să treci mai departe.
Încă o întrebare, d-nă Estep.
Ce există în trecutul tău
ce valorează 6 milioane de dolari, şi care să să fie ţinut ascuns ?
Solicit ca martorul să fie disponibil pentru audierile următoare.
Martorul se va conforma.
Cum merge ?
Ca şi ieri, ca acum o săptămână, ca acum o lună.
Uite, nu caut un loc de dormit.
- Atunci ce cauţi într-un hotel ? - Caut un prieten.
Un băiat blond de aproximativ 18 ani. Frumos şi bine îmbrăcat.
- Da, tocmai l-ai ratat. - Oh, pe bune ?
Hei, şi el te caută pe tine.
- Serios ? - Da.
- Hei, chiar ai un ochi de sticlă ? - Aşa glumeşte el întotdeauna.
Nu ţi-a spus unde se duce ? Tot încerc să dau de el de câteva zile.
Da. Mi-a lăsat un număr de telefon, în caz că te văd.
Ei bine, în sfârşit, şi-a folosit şi el capul.
Ştii, voi doi, nu păreţi să fiţi prieteni.
Păi, de fapt, nici nu suntem. Am fost coleg cu tatăl lui pe un vapor.
Acum vreau să fac pentru băiat ce am făcut şi pentru tatăl lui.
Jur solemn că informaţiile pe care le voi da
sunt adevărul, tot adevărul şi nimic altceva decât adevărul, aşa să-mi ajute Dumnezeu.
- Spuneţi numele pentru înregistrare. - John Franklin.
D-le Franklin, unde sunteţi angajat ?
Sunt vicepreşedinte executiv la Tricorp International.
- Ce funcţie aţi ocupat anterior ? - Director financiar.
În atribuţiile dvs. de director financiar,
aţi îndeplinit nişte sarcini deosebite pentru Charles Estep?
Aţi putea fi mai exact, d-le senator ?
Cu siguranţă.
Charles Estep ţi-a dat un ordin direct să deschizi conturi în bănci elveţiene
pentru diferţi procurori din cadrul Departamentului de Justiţie ?
Nu, nu a făcut-o niciodată.
Pot să vă reamintesc că sunteţi sub stare de jurământ ?
De accea am şi răspuns că nu a făcut-o, d-le senator.
D-le Franklin,
Am aici o serie de conturi deschise la o bancă elveţiană, semnate de tine.
Nu neg asta.
Ei bine, atunci puteţi spune acestei comisii pentru cine au fost deschise aceste conturi ?
- Pentru mine . - Jordache, ce naiba se petrece ?!
Următoarea întrebare logică, bănuiesc că este de ce ai deschis acele conturi?
- Pentru că am sustras fonduri de la Tricorp. - Înţeleg.
Dar cum de a ajuns senatorul Jordache să afle de această afacere ?
Ei bine, cumva lipsa mea de integritate i-a atras atenţia.
Mi-a sugerat că, în locul unei acţiuni penale îndreptate împotriva mea,
trebuie să mărturisesc că aceste conturi au fost deschise
pentru unii procurori din Departamentul de Justiţie,
la ordinele directe ale lui Charles Estep.
Şi tu ai fost de acord cu acest plan ?
Eram speriat. Nu mai sunt tânăr, d-le senator.
Ideea de a sta câţiva ani în închisoare nu m-a încântat.
D-le Franklin,
avem note semnate direct de Charles Estep pentru deschiderea acestor conturi.
Sunt false.
Senatorul Jordache m-a instruit să vin cu dovezi tangibile
care să-l lege pe dl. Estep de mita din Departamentul de Justiţie.
Asta-i o minciună !
O expertiză a semnăturilor vă va arăta că nu aparţin d-lui Estep.
- A reuşit să te convingă, nu-i aşa ? - Cine ?
Estep !
Nu, d-le senator. Conştiinţa mea m-a convins.
D-le preşedinte, propun să amânăm această audiere până mâine.
Nu, d-le preşedinte ! Senatorul Jordache a iniţiat acest interogatoriu !
Doar pentru că nu-i convine, nu văd nici un motiv să nu-l finalizăm acum.
Am fost indus în eroare de acest martor.
Fie mi-a furnizat informaţii false încă de la început,
fie a fost convins de Charles Estep cu bani sau cu ameninţări, sau cu ambele!
Charles Estep te-a ameninţat, d-le Franklin?
Nu. Dimpotrivă, s-a oferit să nu depună plângere dacă spun aici tot adevărul.
Şi uite aşa te-ai mai ales cu încă un geam spart, d-le senator.
Eu, unul, am nevoie de timp pentru a digera toate astea.
A doua moţiune poate lua o pauză până mâine.
Se aprobă !
La 10, la mine în birou.
Rudy, Eu... o să te aştept afară.
Aş vrea să pot spune că acum suntem chit, d-le senator.
Dar tu, abia ai început să sângerezi.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.