OM BOGAT, OM SĂRAC. Volumul 2.
Sezonul 2 (Book Two) Episodul 8 (Chapter 8)
Din episodul anterior în "Om bogat, om sărac".
- Nu vreau să pleci de aici ! - Nu-mi pasă !
Începând de acum o să hotărăsc singură, ce fac, unde merg, pe cine văd.
Şi mă refer la Wesley Jordache, dacă o să rămână în viaţă.
- Ce părere ai despre el ? - Billy?
Nu ştiu. Mă pune în încurcătură.
O să-i facem o vizită Zâmbăreţului Sam, chiar acum. O să-i dăm banda ta.
- Păi... - Sunt mii care-l ascultă.
Dacă-l ascultă, o să-l cumpere.
Îţi spun eu, se va lansa ca o rachetă.
Sarah Hunt. Numele îţi spune ceva ?
A fost timp de 9 ani, secretara personală lui Charles Estep
şi, potrivit zvonurilor, i-a fost şi iubită.
Vreau să fie găsită. Fă ce trebuie să faci şi nu te uita la bani.
Dar găseşte-o.
Cred că ar trebui, doar dacă nu ţi-a spus Rudy deja.
- Despre ce ? - Falconetti.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.
S-a tras de sus.
Glonţul trebuie că a venit de undeva de pe pasarelă. Aveţi vreo idee, d-le senator?
Adică cine a făcut-o ?
Poate avea legătură cu greva de la mine de la fabrică.
Nişte tipi mi-au băgat nepotul în spital.
- Nu au fost ei. - Nu ?
- Este un tip pe nume Falconetti. - Cine-i ăsta ?
- De ce l-ai menţionat pe Falconetti? - De ce nu ? Ştii că a ieşit.
- Cine ţi-a spus ? - Roy Dwyer.
D-le senator, acest Falconetti, ce are împotriva dvs. ?
A stat un timp într-o închisoare din Franţa. Eu l-am băgat acolo.
Ştiţi unde se află acum ?
Bine, este o posibilitate.
Ar putea fi mai mult decât atât. Mi-a spart apartamentul din New York.
Poliţia a analizat amprentele. Sunt ale lui Falconetti.
- Ni-l puteţi descrie ? - Trebuie că are în jur de 40 de ani.
1, 80 - 1,85 metri. Păr negru. Poartă un plasture pe ochiul drept.
Bine. Îl dau în urmărire, poate avem noroc.
De ce nu mi-ai spus despre asta ?
Nu am vrut să-ţi faci griji.
Nu mai sunt copil, Rudy. Nu am nevoie de protecţia ta. Pot să mă descurc şi singur.
Adevărul e, că nu ştim sigur că Falconetti a făcut asta.
- Da, ei bine, eu ştiu ! - Oh ? Cum ?
- Pentru că-i nebun. Dwyer mi-a spus. - Wesley... lasă poliţia să se ocupe.
Şi apoi ce ? Nu există martori. O să scape.
- Vrei să-i arunci capul în aer ?! - M-am gândit şi la asta!
De asta m-am temut. Că o să reacţionezi chiar în acest fel.
Cum te-ai aştepta să reacţionez ? Tata-i mort şi el umblă liber !
- Wes... - Este ceva în neregulă cu asta, Rudy.
Cineva trebuie să facă ce este corect.
Da ?
Trimite-l înăuntru.
Haide, intră.
Ce mai faci ?
Sunt confuz. Ultima dată când ne-am văzut, m-ai concediat.
- Ai meritat-o. - De ce ai vrut să mă vezi acum ?
Ia loc.
Spune-mi, cum este fata aia a ta... rochia de mireasă?
- Annie Adams? - Cum îi spui tu.
Grozavă. Este grozavă.
Ştii demo-ul ăla pe care l-am înregistrat ? Este transmis încontinuu la W-O-O-F.
- L-am auzit. - Da ?
Ce crezi ? Că un idiot bătrân ca mine nu ascultă posturile de radio ilegale?
Atunci ştii că am ceva ca lumea. Tot ce am de făcut, e să aştept şi să profit.
Nu încerca să mă duci, puştiule, sunt în afacerea asta
de pe vremea lui "The Star-Spangled Banner",.
Ştiu ce se petrece.
Te-ai dus la Capitol, la Decca, la Coral.
Ţi-ai pierdut mult timp prin sălile de aşteptare de la vechile reviste.
- Este nevoie de timp. - Cum ar fi să înregistreze pentru Greenway?
Vorbeşti serios ?
Înregistrăm un single săptămâna viitoare, îl promovăm ca lumea
şi dacă are succes, scoatem şi un album.
Ştiam eu că am făcut bine când am venit prima dată la tine.
- Va costa doar 50.000. - Da !
Nu, am spus 50.000.
Ia stai puţin.
Nu sunt eu în branşă de pe vremea lui "The Star-Spangled Banner",
dar am auzit că, companiile de înregistrare îl plătesc pe artist şi nu invers.
- Crezi în ea ? - Da.
Vrei să baţi pe la uşi în continuare, în următoarele şase luni?
Vrei să o vezi cum se agită şi tot ce poţi să faci e să-ţi frângi degetele?
- Vrei să se ducă la altcineva ? - Nu am 50.000 de dolari.
Ce spui de relaţiile tale sus puse ?
Tatăl meu vitreg ?
Suma asta o găseşti în pantalonii lui, peste noapte.
Nu pot să apelez la el.
Puştiule, îţi dau şansa de aţi dovedi teoria.
Lasă-mă să mă mai gândesc.
Ai timp până luni. Dacă te hotărăşti, vino cu banii.
Altfel...
nu vreau să te mai văd din nou.
- Altceva ? - Ce avem despre Sarah Hunt.
Slăbuţ.
Oamenii care lucrează pentru Charles Estep învaţă să nu iasă în evidenţă. E mai sănătos.
Ei bine, având-o pe secretara lui personală, căreia îi putem spune doamna momentului
ea ştie unde sunt îngropate toate cadavrele.
- Dar o să vorbească ? - O să afli când o să ajungi New Orleans.
Asta-i înţelegerea pe care ai făcut-o cu Scotty.
Dacă-i convinge pe sindicalişti, fabrica ar putea fi operaţională săptămâna viitoare.
Ei bine, asta-i tot. Îmi pare rău că te las cu mizeria asta pe cap.
Hei.
Mai încet.
Trebuie să prind avionul într-o oră, iar tu trebuie să o iei mai repede pe Diane.
Ce a fost asta ?
Îţi dai seama că suntem aici împreună de aproape două ore
şi nu am vorbit decât despre afaceri ?
Nu ne-am atins, nu ne-am zâmbit unul altuia.
Afacerile înaintea plăcerilor.
- Când te întorci... - Da ?
o să mergem undeva. Nu în calitate de client sau avocat. Doar noi, Rudy şi Maggie.
Şi vom vedea ce se va întâmpla.
Bine.
Am uitat să-i spun soneriei să nu sune.
- Bună, Rudy. - Ce faci pe aici ?
- ştiu că trebuia să te sun mai întâi. - Nu, este în regulă.
Ah, Maggie Porter, fiul meu vitreg, Billy Abbott.
- Încântat de cunoştinţă. - Billy.
- Dacă eşti ocupat, pot... - Este în regulă.
Nu, nu, eu tocmai plecam, când senatorul a venit cu o idee strălucită.
Da, o să o punem în aplicare când te întorci din New Orleans.
O să te sun diseară, bine ?
- Billy. - Pe curând.
Foarte atrăgătoare.
Şi un bun avocat, de asemenea.
Deci se întâmplă în New Orleans?
- Chiar îţi pasă ? - Nu prea mult.
Atunci de ce nu-mi spui ce ai de gând ?
Bine.
Tipul ăsta pentru care lucrez, Phil Greenberg, este dator până-n gât.
Este dependent de jocurile de noroc.Dacă ar avea copii, i-ar paria la masa de joc.
Uite cât de grav este.
Crede că sunt disperat să plătesc pentru o înregistrare
cu o cântăreaţă pe care am descoperit-o.
Şi eşti ?
Aş putea fi, dacă Greenberg nu ar fi mai disperat.
Am de gând să-l surprind cu o altă propunere...
să devin coproprietar în companie.
Crezi că va merge ?
Nu are de ales. Este terminat.
Şi tu i-ai pus piciorul pe grumaz ?
Nu la fel procedai şi tu la început ?
- Mă tem că da. - "Te temi"?
Ai ajuns unde ţi-ai dorit... în vârf.
- Crezi că o să-ţi placă acolo sus ? - Aştept cu nerăbdare să aflu.
Vreau doar să ajung acolo, şi asta cât mai repede posibil.
Ştii, oricine se mişcă atât de repede ca tine
ar trebui să nu piardă din vedere un lucru.
Bine. Bine. Nu vreau să sfârşesc ca tatăl meu.
Adică, a fost un tip mare, dar a avut o problemă cu eşecurile.
Le-a căutat cu lumânarea până le-a găsit.
Ţie frică să nu fii şi tu la fel ca el ?
Nu vreau să mă gândesc la asta.
Uneori mă trezesc în mijlocul nopţii, cu transpiraţia şiroindu-mi pe faţă...
şi ştiu că aş putea să ajung ca el.
Billy, ar trebui să lămurim ceva şi cred că acum e momentul.
Nu l-am obligat pe tatăl tău. Willie Abbott a făcut o alegere.
- Tu l-ai obligat să o facă. - Eram îndrăgostit de mama ta.
Tatăl tău nu era, şi amândoi ştim asta.
Cu mine ce ai avut ? De ce trebuia să fiu parte din înţelegere, ca să nu mă mai vadă?
Crezi că el chiar vroia să te mai vadă, din moment ce a acceptat înţelegerea ?
Hei... Sunt ca un de agent de vânzări, nu-i aşa ?
Încerc aici să te conving şi sfârşesc prin a ţipa la tine.
Doar atâta timp cât ai priceput ce ţi-am spus.
Da, am priceput.
Bine.
Acum...
de câţi bani ai nevoie ?
50.000 de dolari.
Mi-ai spus să învăţ că am nevoie de oameni.
Păi, am nevoie de tine, Rudy, de ajutorul tău.
Este o grevă la mine la fabrică. Tot capitalul meu este băgat în ea.
Adică, nu ai 50.000 de dolari ? Nu te cred.
Ai fost mereu tipul cu suficient mălai să cumperi lumea întreagă.
Nu mai sunt.
Îmi place asta. E frumos.
Îmi fac curaj să vin la tine să-ţi cer şi de fapt mă învârt în jurul unei fântâni secate.
Am spus... că nu dispun de aceşti bani acum.
Nu am spus că nu-i pot procura. Pot vinde nişte stocuri.
- Nu te-aş putea lăsa să faci asta. - Mi-ai cerut să te ajut.
Cum îi strâng, e treaba mea. Voi verifica prin înregistrările contabile ale companiei.
Dacă trec de inspecţie... o să-ţi dau luni un cec.
Poate... poate că suntem pe drumul bun.
Unde ?
Să devenim o familie.
Uite, şi eu am fost în maşina aia !
Mă interesează la fel de mult ca şi pe unchiul meu să ştiu ce progrese aţi făcut.
Aveţi amprentele, aveţi descrierea.
Da, o să se rezolve mult mai repede prin intermediul televiziunilor.
Vreau un apel la New York City.
Personal, cu dl. Roy Dwyer.
- Numărul este 769...
Nu contează.
Salut.
Diane Porter, nepotul meu, Wesley.
- Cum merge ? - O să te anunţ.
Sunt mai multe din astea afară.
Bună. Diane, dânsa este d-na Rowe, menajera noastră.
Încântată de cunoştinţă. Ei bine, camera dvs. este pregătită.
De ce nu cobori după ce te instalezi ?
Ce spui de oaspetele nostru ?
- Drăguţe picioare. - Voi doi o să vă înţelegeţi bine.
- Ai reuşit să te linişteşti ? - Puţin.
- Şi timp de gândire ? - Da.
O să aşteptăm ca să vedem dacă poliţia vine cu ceva.
Şi de acum, vom vorbi unul cu celălalt, da ?
Fără secrete.
Am încercat să dau de Dwyer. El ar putea şti despre Falconetti.
Bine, atâta timp cât ştii că poliţia se ocupă de asta.
- O să luăm cina cam într-o oră. - Mulţumesc.
- Intenţionează să rămâi mai mult ? - Doar până mă plictisesc.
Trebuie să ai destulă încredere în noi, că ne vom distra.
Ce face cineva în Whitby, New York?
Ce ţi-ar place să faci ?
- Să dansez la Mărul lui Arnold. - Avem şi noi un club country.
A venit cineva sub 50 de ani pe acolo ?
Da, odată. Un tip de 30 de ani, a venit să-şi caute mingea de golf.
Şi tu cum te distrezi ?
Mă plimb cu barca, călăresc, ies cu motocicleta mea.
Motocicleta ta ? Oh, distribui ziarele ?
Nu, doar plimb copii pe ghidon.
Stai pe aproape, poate te iau şi pe tine odată.
Asta-i prea deocheată pentru pizzeria din sat.
Oh, Wesley, Nu prea ştiu cum să-ţi spun asta,
dar sper că nu o să-mi ceri o întâlnire.
Vezi tu, mie-mi plac bărbaţii mai în vârstă.
La vârsta ta, asta-i include practic pe toţi.
Mă bucur să văd că nu ai coşi pe faţă.
Acneea te poate demoraliza teribil.
- Cât ai de gând să continui cu asta ? - Cu ce ?
Cu dispreţul ăsta elegant al tău.
Îmi pare rău, Wesley. Nu am vrut să te jignesc.
Băieţii din oraşele astea mici, pot fi foarte sensibili.
Ne vedem în lada cu nisip.
"Senatorul Jordache, a supravieţuit unui lunetist"
Am localizat-o pe Sarah Hunt.
- Unde ? - New Orleans.
Bine. Foarte bine.
Mă gândesc că este posibil ca Jordache să fi aflat acum despre Sarah.
Dacă o găsesc ei, am putea fi într-o situaţie foarte jenantă.
O să mă ocup personal de problema asta.
Bună idee, Raymond. Ar fi ruşinos să laşi lucrurile să-ţi scape din nou de sub control.
Nu o voi face, Charles. Îţi promit.
Spune-mi despre asta.
Imediat ce am aflat, am dat un telefon. Nu a fost unul dintre oamenii noştri.
Nu a fost ?
L-au băgat în spital pe nepotul lui Jordache.
Şi imediat ce am văzut ce s-a întâmplat, le-am spus să se retragă.
Aici spune că poliţia are un suspect. Cine este ?
Nu ştiu. Vreun ţicnit, probabil Cu siguranţă, este anul lor.
Vreun nebun a solicitat prin poştă, o puşcă cu care să împuşte un senator.
De ce ?
Pui întrebări la care nici un psihiatru nu poate răspunde.
Nu are sens.
Fiecare ţicnit are motivele lui.
Cineva...
are nişte resentimente împotriva senatorului nostru.
Aş vrea să ştiu cine este acest domn şi de ce este aşa de furios.
- Poliţia a preluat cercetările. - Avem multe resurse. Foloseşte-le.
Şi problema cu Sarah Hunt ? O pot şterge de pe lista mea de preocupări ?
Absolut.
- Rudy. - Cum merge ?
Nu merge. Nu pot trece de uşa de la intrare.
- Care-i problema ? - Eu.
Sarah Hunt nu place şi nici nu are încredere în femei, mai ales când au o carieră.
- Dar mama ei ? Nu te ajută ? - Nu, dimpotrivă.
Poate că Sarah vrea să vorbească cu cineva dar mama ei nu-i permite,
în felul ei sudist.
Este precum... un compresor de catifea şi eu m-am săturat să tot fiu călcată.
- Vreo sugestie ? - Cred că ar putea să vorbească cu tine.
Ştii tu, marele şi puternicul senator.
Care-i strânge mâna şi îi spune cât de curajoasă este.
Trebuie să fiu mâine în Washington pentru o audiere la Senat.
Păi, voi încerca să fac tot ce-mi stă în putere.
Bine, voi lua primul avion disponibil.
Rudy, îmi pare rău că am ratat.
Ei bine, uite ce înseamnă să fii o femeie fină şi delicată.
Data viitoare, încearcă să o arzi cu o ţigare.
Mulţumesc.
- Ne vedem curând. - Pa.
- Unde te duci? - Ies.
În primul rând, Rudy fuge şi mă lasă singură şi acum şi tu.
- Vrei companie ? Vorbeşte cu d-na Rowe. - Despre ce? Tot ce face ea este să coacă.
- Când o să te întorci ? - Mai târziu... dacă am noroc.
Asta-i grozav. Chiar că-i grozav.
Sunt invitată aici în weekend şi toată lumea pleacă,
şi mă lasă cu Regina prăjiturilor din Pillsbury.
Diane, nu vreau să te şochez,
dar în viaţă mai există şi altceva în afară de distracţie.
- De ce nu pot merge cu tine ? - Merg la o întâlnire.
Grozav.
Uite... o să facem mâine ceva, bine ?
- De ce nu te uiţi la televizor ? - Tu de ce nu sari tu în sus ?
Nu mă aştepta.
Bine, aşteptaţi puţin. De ce nu faceţi linişte puţin şi să mă ascultaţi ?
Haide-ţi, ascultaţi-mă.
Tot ce vreau să vă spun, este că dacă mai stăm mult acolo afară,
nu o să mai avem la ce locuri de muncă să de întoarcem.
Daţi-mi mandatul de a negocia cu Jordache.
Orice înţelegere la care vom ajunge o să fie aprobată de voi.
- Ce ai de gând să negociezi ? - Ce este mai important, costul de trai.
- Ce spui de fondul de pensii ? - Sigur, Naţionalii s-au blocat în asta.
Dacă vor bani de pensii, să-i obţină ei.
- Eu vreau ceva când o să mă pensionez. - Nu conta pe fondul tău de pensii, amice.
De fiecare dată când ieşi, ei schimbă regulile cu privire la cine va fi eligibil.
Lucrezi toată viaţa, pentru ca la sfârşit să te alegi cu nimic.
Aş prefera să pot pune o pâine pe masă acum, astăzi
decât să aştept pentru o plăcintă mai târziu !
- Sunteţi pregătiţi să votaţi ? - Naţionalilor nu le va place atitudinea ta.
Tu poţi vorbi în numele naţionalilor, nu-i aşa, Al?
- Ce ar trebui să însemne asta ? - Ştiu că lucrezi pentru ei.
Asta-i o minciună !
Te-au plătit să stai cu ochii pe noi încă de când a început greva.
Vrei să-ţi spun numele celui care te-a plătit ? Şi locul unde v-aţi întâlnit ?
Nu, nu cred.
Pleacă, ieşi afară. Nu ai ce căuta aici.
Oh, lasă-l să plece. Avem lucruri mai importante pentru care să ne facem griji.
Toţi cei care sunt pentru negociere şi pentru încetarea grevei, să spună "Da".
Da !
Se opune cineva ?
Moţiunea a trecut.
- Ai fost minunat ! - Mulţumesc, iubito. Mulţumesc.
- Cum a mers ? - S-a votat pentru negocieri.
Fantastic.
Cu toţii ţi-am simţit lipsa acolo, Wes.
Nu eram sigur că băieţii or să mă accepte, pentru că eu nu am încetat lucrul.
Dar tu eşti mai deştept decât restul dintre noi.
Câţiva dintre noi mergem la o bere. Vrei să ni te alături ?
Noi o să mergem la o pizza.
- Ei bine, poate data viitoare. - Cu siguranţă.
- Spuneai ceva de o pizza? - Chiar asta am spus.
- Pizza o să se răcească. - Îmi place pizza rece.
Lasă-mă să o pun la cuptor.
Wes.
Ai dreptate. Desertul se serveşte după cină.
Când spuneai că o să ajungă acasă tatăl tău ?
Probabil în jurul lui 11.
Cât timp mai avem ?
Destul.
Pizza ?
Nu-mi trebuie nici măcar o bucăţică.
Ce ?
Eu...
mă simt ciudat.
Ciudat, bine sau rău ?
Confuză,
ca şi cum nu aş şti ce se întâmplă cu mine.
Este pentru prima dată când te simţi aşa ?
Adică, cu tine ?
Cu oricine.
O să aduc pizza.
Îţi aminteşti când ţi-am spus că nu caut o cucerire uşoară ?
Nu intenţionam să mă călugăresc.
Nu aici, Wes.
Bine.
- Ce naiba faci aici ?! - Te aştept.
De ce ?
M-am plictisit. Am fost singură toată noaptea şi nu sunt obişnuită cu asta.
Înţeleg de ce.
Încep să cred că este ceva în neregulă.
Este ceva în neregulă cu mine, Wes?
Nu, din ce-ţi pot spune eu.
Te-am supărat cu ceva ?
Dacă am făcut-o, îmi pare sincer rău, şi aş vrea să-mi răscumpăr greşeala.
- Ce pot să fac ca să mă ierţi, Wes? - Diane, pentru numele lui Dumnezeu...
Nu mă placi ?
- Eşti o puştoaică drăguţă. - În felul ăsta mă vezi ? O puştoaică ?
Diane, am deja prietenă, bine ?
- O iubeşti ? - Da.
Pe mine nu mă deranjează. Nu am nimic împotrivă.
Pentru că eu cred că poţi iubi o fată şi să te distrezi cu alta.
Ţi-am înţeles mesajul.
Bine.
Dar nu pot juca acest joc chiar acum.
Oh, Wes. Nu fi ca unul dintr-un mic oraş.
Asta nu ar trebui să însemne nimic.
O să mă urăsc mâine dimineaţă pentru asta.
Ba nu, nu o să o faci.
Ba da.
- Hei, ce faci ? - O să te duc în pat.
Nu vreau să mă întorc singură acolo ! Lasă-mă jos !
- Am un ursuleţ de pluş vechi pe undeva. - Haide. Nu vreau să mă întorc acolo !
Hei, ştiu că-i un mod groaznic de a încheia seara, dar, noapte bună.
- Cine este ? - Senatorul Jordache.
Cred că mă aşteptaţi.
Arătaţi mai tânăr decât în fotografiile din ziare, d-le senator.
De ce nu intraţi, vă rog ?
- Sunt d-na Hunt. - D-nă Hunt, încântată de cunoştinţă.
- Încântată de cunoştinţă. - Am venit să o văd pe fiica dvs..
Da, mi-a spus că te-a sunat, dar nu cred că te poate vedea.
Ei bine, n-o s-o deranjez prea mult.
D-le senator, aş prefera să nu vorbiţi cu ea.
Şi sunt destul de sigură că-ţi pot spune eu tot ce vrei să ştii.
Să-ţi spun adevărul, nu cred că se simte în stare să te vadă.
- Oh, ba da, este. - Sarah.
De altfel, este întotdeauna o plăcere să vorbesc cu un domn atât de frumos.
Mamă, unde-ţi sunt bunele maniere ?
Nu este politicos să-l ţii pe sărmanul om, în picioare în hol.
Vreţi să veniţi în salon, d-le senator ?
Îmi pare rău că nu te pot servi cu un bourbon de mentă,
dar mama nu mai permite alcool în casă,
aşa că m-am limitat la berea de ghimbir.
D-nă Hunt, cred că ar fi mai bine dacă aş putea să discut singur cu fiica ta.
- Mă tem că nu pot permite asta. - Ba poţi. De ce nu pleci ?
Foarte bine.
D-le senator !
Ai sunat la Wall Street Journal, şi ai spus că ai informaţii despre Charles Estep.
A fost un impuls de moment. Eram furioasă pe Charles.
M-a rănit foarte tare.
Am aflat că are o altă femeie şi l-am ameninţat că o să spun ce ştiu despre el.
El m-a internat într-un sanatoriu.
- Dar am reuşit să scap. - Îmi pare rău.
Sper că vă simţiţi în siguranţă cu mine.
Nu chiar. Charles o să mă găsească dacă rămân aici.
- Deci, o să fugi ? - Mai bine decât să mor !
Dacă chiar ai informaţii care-i pot face rău lui Charles Estep,
cât crezi că poţi rezista pe cont propriu ?
Ai nevoie de prieteni, d-şoară Hunt... oameni care nu se tem de Estep.
Cine nu se teme de Charles Estep este un prost.
- Eu nu mă tem de el. - Caz închis.
Baftă.
Aşteaptă.
Dacă eu...
îţi spun ce ştiu...
dacă spun doar a zecea parte din ce ştiu,
aş putea la fel de bine să te bag în cimitir, pentru că acolo se încheie totul.
Sunt aici să te ajut, să-ţi ofer protecţie.
O să te duc la Washington. O să-ţi dau o nouă identitate, dacă doreşti.
De ce aş avea încredere în tine ?
Pentru că nu ai pe nimeni altcineva.
Charles are mulţi prieteni în guvern. Oameni pe care i-a cumpărat.
Cine ?
Oameni din vârful Departamentului de Justiţie.
Fii mai exactă.
Acestea sunt doar...
numere, iniţiale.
- Ce reprezintă ? - Plăţi.
Către cine ?
- Nu până nu ajung la Washington. - Bine.
Am fost acolo de la înfiinţarea Tricorp International, ştii.
A fost clădită cu sânge şi pe cadavre.
Nimeni nu o să mă creadă când o să le spun. Nimeni!
Pune-mă la încercare.
Ai întâlnit-o vreodată pe soţia lui ?
Atât de bine crescută.
La cele mai bune şcoli. Miroase precum caii cei mai buni.
Fosta Claire West, ştii.
Numai că nu existat niciodată o Claire West.
Nu a existat.
Este precum una din acele stele de la Hollywood.
Tot trecutul ei e fals.
Numele ei real... este Claire Dietrich.
Continuă.
Fiica lui Albert Dietrich.
Numele ăsta nu înseamnă nimic pentru tine, nu-i aşa?
- Ar trebui? - Oh, Dumnezeule, ar trebui.
Dar nu. Nu voi reuşi niciodată să trec peste ce a făcut Charles.
După tot ce am simţit unul pentru celălalt.
Sarah.
D-le senator, te rog să pleci.
Lasă-ne singure.
Vreau să-i faci bagajele.
Mă întorc peste câteva ore.
Ce ?
El este ? Păi, nu-l lăsa pe om să aştepte.
Puştiule, îţi aminteşti ce ţi-am spus ?
- Absolut. - Atunci, ai adus banii ? Billy !
Ah, încet, încet.
- Primeşti asta, după ce semnezi asta. - Ce este asta ?
Un contract... care atestă că mă faceţi coproprietar la Greenway Records,
pentru 50.000 de dolari.
- Pe dracu o să o fac ! - Aşa vorbeşti cu partenerul tău ?
Partener ? Tu ?
Am început afacerea asta în pivniţa mea.
Am turnat chiar eu vinilurile,
apoi am plecat cu trenul şi le-am distribuit
în Philadelphia, Newark, pe toată coasta !
33 de ani am făcut acest lucru,
până când numele Greenway a însemnat ceva în această branşă.
Până când am obţinut discuri de aur şi cei mai buni oameni!
Şi tu, nevăstuică mică,
crezi că-mi poţi cumpăra întreaga viaţă ?
Phil, ai semnat chitanţe... în tot oraşul.
- Taci ! - Crezi că nu ştiu ? Toată lumea ştie.
Doar am scăpătat puţin. Nimic important.
Dacă nu o să ai banii ăştia, un rabin pe care nu-l cunosc
va sta lângă mormântul tău, spunând ce om bun ai fost.
Asta, dacă-ţi vor găsi cadavrul.
Îţi ofer şansa să respiri şi mâine.
Respiraţia nu-i cine ştie ce lucru, mai ales când sunt înconjurat de oameni ca tine.
Phil, mă pricep la muzică. Mă descurc în afacerea cu înregistrările.
Între noi doi, Greenway nu mai trebuie să stea în spatele nimănui.
Noi stele, noi sunete,
o viaţă nouă.
Haide, Phil. Dă-mi şansa.
Dă-ne o şansă, ei ce zici?
Ştii, Phil, cred că acesta este începutul unei frumoase relaţii de colaborare.
Bine, puştiule.
Du-te şi alegeţi un birou,
şi instalează-te.
De mâine începi.
Pe curând, partenere.
Pe curând...
nemernicule.
Da, vreau să fac o rezervare pentru zborul de Miami, doar dus.
O singură persoană.
Bloustein. Peter Bloustein.
Nu, o să plătesc cash.
Ascultă, aveţi vreun zbor de legătură spre Bermuda?
Bine. Nu, o să fac rezervarea după ce ajung în Miami.
Aduc veşti bune şi încurajatoare, însoţite de o sticlă de şampanie.
- Ce-i asta ? - O sărbătorire.
- Ce sărbătorim ? - Pe tine.
Pe mine ? Ce am făcut ca să fiu sărbătorită ?
Pahare. Doar nu vrei să bem şampania din sticlă?
Ah, cel mai bun cristal al tău, doamnă.
Haide, Billy, nu-mi face asta. Ce s-a întâmplat cu demo-ul ?
- Vrea cineva să semneze cu mine ? - Un toast.
Pentru cea mai nouă stea de pe ilustrul firmament al stelelor
la Greenway Records, d-şoara Annie Adams.
- Ce s-a întâmplat ? - Cioc !
- Ce ? - Nu va fi nimic oficial până nu ciocnim.
Mă înnebuneşti.
Bine. Aşa-mi placi, nebună, sălbatică şi frumoasă.
Vrei să nu te mai joci şi să-mi spui ce se întâmplă ?
Ei bine, în calitate de vicepreşedinte responsabil cu căutarea talentelor,
am aruncat o privire pe lista cu artiştii de la Greenway,
şi am aflat că ne lipsesc nişte ingrediente cheie,
pentru a face din ea o companie de succes.
Pe primul loc ar trebui să fie o cântăreaţă nemaipomenită, pe nume Annie Adams.
Sau cum ţi-a spus Phil Greenberg, rochia de mireasă.
Tu, eşti vicepreşedinte ?
Şi tu eşti minunată. O să înregistrăm un single săptămâna viitoare !
- Nu ! - Da !
Un simplu mulţumesc ar fi fost de ajuns, dar dacă tot eşti aici...
Hei, retrag tot ce am spus. Ai făcut ce ai promis.
Eu întotdeauna fac ce promit.
Te rog, nu.
Îţi sunt recunoscătoare pentru tot ce ai făcut...
Dar ?
Dar nu am felul acela de sentimente pentru tine.
Ce fel ?
Felul acela de sentimente care să mă facă să te primesc în pat.
Oh. Felul acela de sentimente.
Te plac, Billy, sincer.
Şi vreau să te fac mândru de mine şi să-ţi ofer tot ceea ce ai spus că sunt în stare.
Dar nu mă pot preface, asta-i altă treabă.
Am crezut că femeile se pricep cel mai bine la asta.
Tu nu ai vrea să mă culc cu tine doar din recunoştinţă.
Haide, să rămânem prieteni, ce spui ?
- Poftim, ţine-o. E toată a ta. - Billy.
Mâine... voi fi la ora 10 la birou. Să fii acolo la 10.
- Vom alege melodiile pentru înregistrare. - Nu am vrut să te rănesc.
Trebuie să ai grijă de cineva înainte să-i faci rău.
Pentru mine, nu eşti nimic altceva decât o marfă
ceva ce voi împacheta, o voi vinde şi voi face avere.
Acum, culcă-te. Vei avea parte de multe ore lungi de acum înainte.
- Primiţi cu Halloween? - Billy.
Nu mă aşteptam să fii aici. Credeam că o să fii cu Wes.
- Plecam la cumpărături. - Limuzina Abbott vă stă la dispoziţie.
- Este în regulă. O să merg. - Animalele merg.
Oamenii se plimbă, ca să poţi observa diferenţa.
Ce cauţi aici ? Adică, vrei ceva ?
- Am vrut să te văd. - De ce ?
Am vrut să sărbătoresc şi nu am avut cu cine.
- Ce ? Ce sărbătoreşti ? - Asta, domnişoară, e o lungă poveste.
- Stai puţin. Trebuie să-mi iau poşeta. - Nu. Astăzi mă iei doar pe mine.
Urcă.
- Mulţumesc. - Pentru ce ?
Că ai fost acasă.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.