OM BOGAT, OM SĂRAC. Volumul 2.
Sezonul 2 (Book Two) Episodul 7 (Chapter 7)
Din episodul anterior în "Om bogat, om sărac".
Spune-mi că nu ai simţit nimic.
Adică tu crezi că am venit pentru el.
Mamă, las-o baltă. Vrei să trecem iar prin toate chestiile alea?
Sper că nu, Diane.
Sincer, sper că nu.
Ieşi afară. Şi nu te mai întoarce.
Nebunul ăsta idiot te concediază... pentru totdeauna !
- Ţi-am oferit o şansă... - Te-ai oferit să mă cumperi !
Toţi bani ăştia ca să mă uit în altă parte, să uit că exişti.
Nu pot uita, nu pentru ceea ce i-ai făcut lui Calderwood,
lui D.C. Enterprises, transportului meu de electronice în Vietnam.
- Ce încerci să faci companiei mele. - În regulă !
Dacă vrei să dăm lucrurile pe faţă, aşa să fie. Greva nu va înceta niciodată.
Va continua, până când armata îţi va anula toate contractele.
Praful se va alege de compania ta.
Hei, d-le senator. D-le Senator !
Bine. Destul cu asta ! Ajunge !
- Wes. Wes. - Wes!
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.
D-le senator!
Cât de grav este ?
Nu pot spune, până când nu-i fac radiografii.
Medicul spune că ar putea fi o contuzie... sau poate o fractură.
O să fie bine ?
Nu pot spune, până când nu-i fac radiografii.
Îmi pare rău pentru băiat.
Îţi pare rău ?
La ce naiba te aşteptai ?
Cu huliganii ăia acolo, era doar o chestie de timp până când cineva să fie rănit.
- Nu i-am adus eu acolo - Au venit aşa pur şi simplu ?
Mi-au fost trimişi... de la Biroul Naţional.
Vei depune mărturie pentru asta ?
Din moment ce eşti atât de prietenos cu cei de la Biroul Naţional,
nu poţi să le ieşi din cuvânt.
Am să-i înhaţ, chiar dacă acesta ar fi ultimul lucru pe care îl fac.
Ramona!
Dr. Adler este aşteptat la chirurgie.
- L-aţi găsit pe dr. Barod? - E pe drum.
A cerut o radiografie de craniu şi de coloană cervicală şi analiza sângelui.
În cât timp vom avea un răspuns ?
Dr. Barod a spus că o să vă sune acasă, când o să ştie.
- Mulţumesc. Voi fi aici. - Ar putea dura ceva timp.
- O să aştept. - Dr. Marcus, la camera de primire.
Această fuziune cu Midland, ce vrei să faci cu ea? Nu sunt sigur că are un viitor.
Crezi că o putem face profitabilă ?
Charles?
Ce implică ? Jumătate de milion de dolari ?
Raymond, de ce mă deranjezi cu astea? Hotărăşte tu.
Mi-ai spus să nu hotărăsc până nu te întreb şi pe tine.
Singurul lucru pe care-l am acum în minte este Jordache.
Am încercat totul cu omul ăsta...
să-l conving, să-i dau bani, ba chiar i-am făcut propunerea cu preşedinţia.
Încă stă departe de mine.
Greva aia o să-l ţină ocupat pentru un timp.
Dar nu o să-l oprească, nu-i aşa ?
Nu te-am văzut niciodată atât de deranjat.
Ei bine, dacă ar fi vorba doar de afaceri, nu m-ar afecta atât.
Dar el sapă... la o altă chestie, amândoi ştim ce ar putea păţi Claire.
- Asta a fost acum 20 de ani - Ştiu.
O şansă de unu la un milion.
Dar există posibilitatea să găsească ceva ce mi-ar putea distruge soţia.
Şi dacă o face, cum o să-l opreşti ?
Nu sunt sigur, dar poate găsesc pe cineva care o poate face...
familie, prieteni, foste iubite, amante.
Cineva. Fiecare om are un punct slab.
Este acolo. Găseşte-l.
Ce au spus cei de la spital ?
Nici o schimbare în starea lui.
Aşteaptă puţin.
Este vorba de mine, nu-i aşa ? Eu sunt cel pe care-l faci responsabil de asta.
Bine, nu tu i-ai chemat pe huliganii ăia.
Dar asta îmbunătăţeşte situaţia ? Tu le-ai dat voie să stea.
- Am avut motivele mele. - Ce motive ?
Ce ?
Ţi-am spus, nu am putut face nimic.
Ne-ai fi avut pe toţi alături de tine şi i-am fi dat afară.
Ce s-a întâmplat cu tine ?
Tu m-ai crescut şi m-ai învăţat să lupt pentru ceea ce cred.
Poveştile despre vremurile de demult când îţi riscai gâtul pentru mişcarea sindicală.
Mi-ai spus cum ai luptat pentru ziua de lucru de opt ore,
şi ei au chemat Garda Naţională şi v-au atacat cu gaze lacrimogene,
iar huliganii companiei cu bâte de baseball.
Nu ai fugit niciodată. Nu ai putut fugi.
Niciodată nu ai dat înapoi.
Eram doar noi şi ei...
compania împotriva muncitorilor.
Nu mai este atât de simplu.
Cine eşti tu ?
Eşti tatăl meu şi nu te cunosc.
Mereu ai luptat. Acum eşti doar un alt om compromis.
Nu mai sunt fiica ta dulce şi obedientă. "Da, tati. Nu, tati."
Unde te duci ?
- Nu vreau să pleci de aici ! - Nu-mi pasă !
Începând de acum o să hotărăsc singură, ce fac, unde merg, pe cine văd.
Şi mă refer la Wesley Jordache, dacă o să rămână în viaţă.
L-au adus acum o oră şi este încă inconştient.
Am primit rezultatele. Nu este vorba de o hemoragie.
Mulţumesc lui Dumnezeu pentru asta.
Cu toate acestea, există încă multe posibilităţi sumbre.
Mi-aş dori să fiu acolo cu tine... şi să pot face ceva.
Orice.
Barod este acum cu el. Asta mă înnebuneşte... nu pot decât să sper.
Vrei să mă scuzi puţin ?
- Vrei să faci asta în baie ? - Da, mamă dragă.
Rudy, uite, nu ştiu dacă este momentul potrivit, dar trebuie să ştii.
Am primit un telefon de la Joe Galen, prietenul meu de la Wall Street Journal.
A aflat ceva despre Charles Estep şi vrea să-ţi spună.
I-am spus că o să ne vedem cu el când totul o să fie în regulă cu Wesley.
Rudy? Nu am spus "dacă", am spus "când".
- Barod a ieşit. Trebuie să plec. - Voi spune o rugăciune.
- Şi chiar este bine ? - Este conştient şi vorbeşte.
28 de ani de medicină şi continuă încă să mă uimească...
rezistenţa unui corp tânăr şi sănătos.
- Dar complicaţii ulterioare ? - Nu mă aştept la vreuna.
Nu cred că există vreo şansă. Îl voi mai ţine aici sub supraveghere pentru un timp.
Mulţumesc, doctore.
Intră.
Wes.
Salut.
Eşti bine ?
Dacă eu sunt bine ?!
Tu cum te simţi ?
Ca şi cum ar lucra unul în capul meu cu un picamer.
Am continuat să-mi spun în gând, "O să fie bine. O să fie bine."
Te gândeai că nu o să fiu ?
Da.
Nu m-am putut gândi decât la moarte.
Cum îi poate lua pe unii oameni care nu au făcut nimic să merite asta.
Nu-ţi face griji că o să mor. Am alte planuri.
Uite, nu vreau să te obosesc. Te las să te odihneşti.
Mă duc acasă, fac un duş, îmi schimb hainele,
şi mă întorc în câteva ore.
Bine.
Ştii, fata aia despre care îmi tot vorbeai mereu... Ramona?
Da.
Să fi văzut-o cum a sărit pe tipii ăia, ca o pisică sălbatică.
A făcut ea asta ?
Am sunat. Mi-au spus că băiatul a ieşit din starea critică.
Uite, o să propun membrilor,
ca sindicatul să-i plătească toate cheltuielile medicale.
Nu este nevoie, dar... mulţumesc.
D-le senator.
Dacă vrei ca cineva să depună mărturie că...
acele gorile au fost trimise de Jake Logan de la biroul naţional...
O voi face.
Am înţeles bine ?
Da. Nu ştiu dacă aş fi reuşit să-i alung din oraş, dar ar fi trebuit să încerc.
- De ce nu ai făcut-o ? - Pentru că...
a fost un tip de la sindicatul local din Denver.
S-a aflat în aceiaşi situaţie.
Tipul i-a spus, "Să te ia dracu, Logan."
Şi a sfârşit pe fundul râului Colorado.
Te-au ameninţat să faci asta ?
Dacă ar fi fost vorba doar de mine, aş fi riscat.
Dar... am o fată.
Bine, o să am grijă ca ea să fie protejată.
În legătură cu greva... costul vieţii.
- Vrei să discutăm ? - Mereu am vrut.
Bine, atunci. Să vorbim.
Oh... scuză-mă. Nu am vrut să te deranjez.
Nu ar fi trebuit să primeşti vizite, dar am o prietenă care este asistentă.
Ea m-a lăsat să intru.
I-am spus că tot ce vreau, este să arunc o privire la tine.
- Intră. - Nu cred...
Nu, nu, nu. Intră.
Îţi mulţumesc... că mi-ai sărit în ajutor când tipii ăia au început să mă bată.
- A fost oribil. - Cum arăt ?
Romantic ?
Când eram copil şi am ieşit prima dată la o întâlnire cu o fată adevărată...
ne-am dus să vedem un film... cu al doilea război mondial.
Şi eroul a fost rănit. A fost bandajat la cap.
Şi ea i-a spus că arată romantic.
Îmi placi mai mult fără ăla.
Da ? Cât de mult ?
Dacă nu-ţi place, o să-l scot.
Ascultă, îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat în ziua aceea la pichetare...
Uită de asta.
- Billy ştie ce s-a întâmplat ? - Probabil că nu. Este la New York.
Oh, atunci nu ai vorbit cu el în ultima vreme ?
Nu. De ce ?
Fără nici un motiv. Doar întrebam şi eu.
Ce părere ai despre el ?
Nu ştiu. Mă pune în încurcătură.
Nu ştiu ce simt şi... mă las condusă de sentimentele mele.
Dar despre mine ?
Simţi ceva pentru mine ?
- Da. - Ceva puternic ?
Da.
Când i-am văzut pe acei oameni cum te lovesc,
mi-am dat seama că nu pot să stau şi să văd cum te rănesc.
La fel am simţit şi eu pentru tine.
Vino aici.
Tocmai plecam.
Să-ţi spun eu ce, o să vă acord aceleaşi clauze ca cei de la sindicatele auto.
Asta ar fi foarte bine.
Nu ştiu cum o să ne descurcăm, dar asta e problema voastră.
Aşa-i corect. Dacă nu ne-o putem permite, nu avem ce căuta în afaceri.
Oh, Doamne, ce uşurare o să fie pentru toţi oamenii ăia.
Scotty, suntem o echipă.
Trebuie că am îmbătrânit, dacă începe să-mi placă să fiu şef. Ar trebui să mă pensionez.
Scotty, de cât timp eşti în sindicat ?
Din 1930.
Anul în care totul s-a prăbuşit.
Ajunsesem să lucrăm 12 ore pe zi pentru un dolar.
Tatăl meu avea o mică brutărie.
Lucra mai mult de 12 ore pe zi.
Ei bine, ar fi trebuit să intre într-un sindicat.
Întotdeauna s-a considerat un om de afaceri independent.
Niciodată nu şi-a pierdut speranţa în Dumnezeu,
sau că cineva o să-l îmbogăţească.
Oh, nu. Lasă-mă pe mine să plătesc asta.
- Poftim, ia-o. Poţi să faci tu asta - Nu, haide. Mai încearcă încă o dată.
Scuzaţi-mă.
Ţineţi-vă respiraţia când trageţi.
Şi nu apăsaţi prea brusc pe trăgaci, doar trageţi-l uşor.
Trageţi-l uşor. Haide, încercaţi.
Bine.
Trageţi-l... uşor.
Am nimerit ! Am nimerit ! Chiar am nimerit !
Ei bine, nu-i destul de aproape pentru a câştiga un trabuc, dar pentru început e bine.
- Hei, mulţumesc. - Încă un rând.
Haidem dragă. Dacă greva aia o să continue, trebuie să economisim banii.
Vorbiţi de greva de la fabrica Westco ?
Da, am citit despre asta în ziar. Amândoi sunteţi implicaţi în asta ?
Da, amândoi.
Şi eu venisem în oraş să-mi caut de muncă...
- Halal sincronizare, nu-i aşa? - Ce nasol.
Au fost un pic cam agitaţi, acolo pe linia de pichetare, nu-i aşa?
- Luptă mare. - Puştiul acela a fost rănit.
Da, nepotul şefului... senatorul Jordache.
Oh, da. Da, Jordache.
- Băiatul şi-a revenit. E în spital. - Da.
Uite, ştiu că voi sunteţi de cealaltă parte,
dar eu mereu am crezut că senatorul Jordache este un tip drăguţ.
Adică, din ceea ce am citit despre el în ziare.
Ei bine... eu l-am votat.
- Nu eşti de pe aici ? - Din nord.
- Wow! Asta chiar a fost fantastic ! - Mulţumesc.
Corect. Cred că-mi datorezi ceva.
Ce spui de elefant ?
- Pentru doamna. - Pentru mine ?
- Da. - Mulţumesc. Sunteţi drăguţ.
- Să aveţi o seară bună. - Mulţumesc. Şi tu.
- La revedere. - La revedere.
Aşteaptă până când o să vadă mama ăsta.
Asta-i ce vroiam să văd, un om care se cultivă.
Roy... Roy Dwyer!
Hei.
Oh, omule. Incredibil ! Ce cauţi în Whitby ?
Am văzut totul la ştiri. M-am gândit că e mai bine să vin şi să mă conving.
Mă aşteptam să te văd mutilat, ca pe un hamburger. Arăţi grozav.
Şi tu. Eu...
Incredibil !
Da.
Ei bine, vino. Ce s-a întâmplat ? Pe unde ai mai umblat ?
Oh, am tot navigat pe afară. Hong Kong, Mozambic...
- Peste tot. - Ai văzut-o pe Kate?
Da, acum vreo 6 luni, când nava mea a venit în San Francisco.
- Ea cu se simte ? - Este bine. Chiar foarte bine.
Ea nu... s-a recăsătorit ?
Este destul de greu pentru o doamnă care l-a avut soţ pe tatăl tău.
Nu sunt mulţi tipi care-i pot călca pe urme lui Tom.
Hei, hei. Nu ţi-am dat vestea cea mare.
Ce ?
Am păstrat cea mai mare parte din banii care mi-au revenit din vânzarea navei tatălui tău,
am mai economisit puţin în ultimii cinci ani, şi...
- Ce ? - Mi-am luat propria barcă.
Hei, asta-i minunat !
Ei bine, am nevoie... de echipaj.
Ce spui ?
Dacă ai şti de câte ori am visat să mă întorc pe apă...
Dacă Kate decide să revină în est, i-am putea cere să ni se alăture.
Ar fi ca pe vremuri.
Doar că...
Doar că, ce?
Rudy este într-o situaţie foarte dificilă.
Da.
Ţii mult la el, nu ?
- A făcut multe pentru mine. - Este singurul motiv ?
Păi, mai este vorba şi de o fată.
Întotdeauna este vorba de o fată.
- E ceva serios ? - Oh, nu am ajuns încă atât de departe.
Dar, dar ţi-ar place, nu ?
Păi, este în regulă.
Se pare că trebuie să plec, dar oferta rămâne valabilă.
Dacă situaţia se schimbă şi dacă simţi nevoia să pleci undeva departe,
să ştii că există o navă care te aşteaptă.
- Mulţumesc. - Să mă suni, bine ?
Vii să vezi barca şi adu-ţi şi doamna.
Hei.
Ce ?
Doar încerc să mă hotărăsc dacă să-ţi spun sau nu ceva.
Cred că ar trebui, doar dacă nu ţi-a spus Rudy deja.
- Despre ce ? - Falconetti.
Ce-i cu el ?
A ieşit din închisoare şi a revenit în ţară.
Încerci să-mi spui ceva. Ce vrei să-mi spui ?
Doar să fii atent.
Am întâlnit un vechi coleg care mi-a spus despre felul în care gândeşte Falconetti,
el spune că nu l-a omorât pe tatălui tău.
O spune ca şi cum... el ar fi victima.
- El a fost victima...?! - E bolnav omule. E chiar nebun.
Eu îl cunosc.
Nu o să uite niciodată cine l-a băgat în închisoare,
şi nu va renunţa niciodată să se răzbune.
Pe Rudy ?
Doar ţine minte asta, bine ? Ai grijă.
Ce putem face? Trebuie să putem face ceva, Roy.
Asta-i treaba mea.
Ai văzut asta ?
Văzând-o la evenimentul caritabil, nu-ţi vine să crezi că e aceiaşi Claire Estep.
E uimitoare pe cal.
E într-o perioadă uimitoare.
Am auzit că vrea să înveţe să zboare ?
Se pare că o să fie următorul pas în programul ei.
- Trebuie să găsesc pe cineva să o înveţe. - Cineva care zboară cu avioanele companiei?
Nu. Ea spune că cel mai bun e un tip din Houston.
Ia-i numele de la Claire şi fă-i un contract exclusivist pe 6 luni.
Vreau să fie disponibil de câte ori ea o să vrea să zboare.
Mulţi oameni de afaceri ştiu asta. Femeile din viaţa lor sunt întotdeauna pe planul doi.
Niciodată nu am observat asta la tine şi la Claire.
E simplu... o ador.
D-le, este dl. Franklin. Spune că-i urgent.
Mulţumesc. Da, John?
Ce a făcut ea ?
Prostule. Nu.
Stai deoparte. Ai făcut deja destul rău. Întoarce-te la New York.
- Imbecilul ăla ! - Franklin?
L-ai desemnat să se ocupe de situaţia lui Sarah Hunt, nu-i aşa?
Era într-un sanatoriu din Connecticut.
- A fugit acum zece zile. - Zece ?!
- Zece zile. - Şi el nu ne-a spus nimic ?
A intrat în panică. S-a temut de ce o să-i fac dacă aflu.
A fost destul de sigur că o să se descurce şi singur să o urmărească...
aşa că nu l-a pus pe un prieten al lui, detectiv, să se ocupe de caz.
Cu senatorul Jordache săpând prin afacerile noastre personale,
este ultimul lucru de care avem nevoie acum.
Zece zile. Ar putea fi oriunde.
Nu, nu cred. Nu oriunde, nu în starea ei.
Mama ei... locuieşte în Salt Lake City.
O să verific.
Raymond...
Vreau să fie găsită. Fă ce trebuie să faci şi nu te uita la bani.
- Dar găseşte-o. - Să găsească pe cine ?
- Ei bine, asta-i secret. - Charles, ştii că nu-mi plac misterele.
Spune-mi.
- Haide, spune-mi. - În regulă. O să-ţi spun ca să înţelegi.
Este o ea.
Şi... nu este o doamnă.
Este o iapă.
Este o iapă pur sânge arab mare, despre care un prieten din Damasc,
a spus că este specimenul cel mai bun pe care l-a văzut vreodată.
Iar eu o să o cumpăr şi o să ţi-o fac cadou.
Oh, fantastic!
Nu am reuşit să găsim nici calul şi nici pe acest gentleman.
Am sunat la Roma, este plecat la Paris. Am sunat la Paris, este plecat la Londra.
Dar nu-ţi face griji pentru asta. O să-ţi primeşti calul.
Pentru că i-am ordonat lui Raymond să o găsească...
O voi găsi.
Bineînţeles că o vei găsi.
Charles, ştii, eşti înfricoşător. Raymond, de ce nu rămâi la cină ?
Raymond va trebui să se grăbească, dacă vrea să primească un bonus.
Scuzele mele.
- Te-ai încălzit ? - Mm-hm.
- Vrei o băutură ? - Minunat.
După încă un sărut.
Salut. Ceva noroc ?
Lumina este stinsă la ea la birou. Şi nu răspunde nici la apartament.
Probabil că este pe drum.
Asta nu-i stă în caracter lui Maggie. Ea este foarte punctuală.
O cunoşti de mult ?
Sau vrei să spui "dacă o cunosc bine"?
- Ambele. - În regulă.
Răspunsurile sunt: "de doi ani" şi "destul de bine".
- E un avocat al naibii de bun. - Aşa am spus şi eu.
Deşi, nu acesta este motivul pentru care am cerut-o în căsătorie. De două ori.
A doua oară, cred că am sesizat o ezitare, înainte să spună nu.
Lucrez deja la a treia propunere.
Deci... care mai e starea de spirit în Washington,
acum că dl. Nixon e pe punctul de a ajunge la Casa Albă?
Cunoşti oraşul ?
Am lucrat pentru The Post înainte să lucrez la Wall Street Journal.
Dacă te referi la fermecătoarele gazde ce invită persoane cunoscute
la petrecerile de la Casa Albă,
starea de spirit este...
rezervată ?
Se zvoneşte că dl. Nixon nu este un libertin.
Nu-i plac petrecerile... sau oamenii.
- Este clar că o să-şi aducă oamenii lui. - A făcut-o deja.
O grămadă de personaje din California ?
Gărzile palatului, care au împânzit oraşul, aşteptând doar să preia puterea.
- Îmi pare rău. - E ceva în neregulă ?
Ceva minor... o problemă personală.
Ei bine, văd că voi v-aţi cunoscut deja.
- Încă nu i-ai spus nimic ? - Te-am aşteptat pe tine.
Doamna vrea o vodka martini sec, cu o felie de lămâie.
- Bună, Joe. - Salut.
"Bună, Joe. Ce ştii ?"
Ce ştii ?
Că am primit un mesaj ciudat, de la o doamnă ciudată.
Sarah Hunt. Numele îţi spune ceva ?
A fost timp de 9 ani, secretara personală lui Charles Estep
şi, potrivit zvonurilor, i-a fost şi iubită.
Mesajul, care a fost ?
Ştia că am scris o serie de articole despre oamenii cu bani
şi a spus că are informaţii despre dl. Estep care m-ar putea interesa.
- Şi ea unde se află ? - În New Orleans.
Ai spus "o doamnă ciudată". În ce sens ciudată ?
Părea disperată.
M-am gândit că aş putea da lovitura, aşa că am zburat acolo.
- Şi ? - Nu am pus piciorul în interior.
Tot ce am găsit acolo, a fost mama ei, o altă doamnă ciudată.
O sudistă adevărată, care nu m-a lăsat să intru şi mi-a spus că Sarah e foarte bolnavă,
şi că este imposibil să o văd.
- De ce ? - Cine ştie.
O femeie, poate că ar putea afla mai multe. Dacă vreţi să încercaţi, asta-i adresa.
Mulţumesc.
Ei ... mi-am făcut porţia de bine pe ziua de astăzi.
De ce nu rămâi cu noi la cină ?
Nu. Niciodată nu amestec afacerile cu plăcerea.
- Mă bucur că te-am întâlnit, d-le senator. - Şi eu. Mulţumesc.
- Pe curând, iubito. - Mulţumesc.
Mult noroc cu Sarah.
- Drăguţ tip. - Îmi place de el, da.
- Chiar ? - Da.
- Ar trebui să fiu gelos ? - Dacă-ţi face plăcere.
Pentru câteva zile, nu o să-mi fac griji pentru el.
De ce nu ?
- Vei fi în New Orleans. - New Orleans...
Oh, Rudy, este imposibil. Nu pot să merg în New Orleans. Nu pot lipsi de aici.
De ce ?
Păi, am plecat de la birou pe la 5, am mers acasă să mă schimb,
ca să vin să mă întâlnesc cu voi.
- Fiica mea trebuia să fie acolo. - Şi ?
Intru, Diane nicăieri.
Prima mea reacţie a fost... Nu am ştiut la ce să mă gândesc.
M-am gândit la răpire, la jaf, că a fugit.
La orice, ştii ? Apoi m-am gândit, "Stai puţin, e vorba de Diane."
L-am sunat pe portar. Mi-a spus că a plecat cu un domn.
Ei bine, portarul nu a auzit unde se ducea ?
Într-un loc pe First Avenue. Foarte cunoscut, pentru băieţii din publicitate.
- "Mărul lui Arnold". - Drăguţ.
Primul meu instinct a fost să merg acolo şi să o scot de păr afară.
Haide.
- Unde ? - Să-ţi urmăm instinctul.
Oh, mulţumesc. Nu dorim masă.
Stai aici. Mă ocup eu.
Scuză-mă. Sunt senatorul Jordache, un prieten de-al mamei ei.
Bună, Diane. Cred că ai uitat că trebuia să iei cina cu mine şi cu mama ta.
- Îmi pare rău, am alte planuri. - Mă tem că trebuie să le anulezi.
Mama ta contează pe tine.
- Sunt destul de fericită unde sunt. - Vino cu mine.
- Uite... - Dă-mi drumul.
- Uite, senator sau nu... - Ia loc şi taci cât mai poţi.
Din mai multe motive, dar mai ales că legea interzice coruperea minorilor.
Glumeşti ?
Bine. Tânăra arată de 20, acţionează ca de 30, dar se întâmplă să aibă doar 16 ani.
Aşa că, vrei să ne scuzi...
Nu ţi-ai adus şi cătuşele ?
Cum ai putut ? Adică, cum ai putut ?! M-am simţit atât de umilită !
Te asigur, nu a fost nici pentru mine vreo plăcere, Diane.
- Atunci de ce ai făcut-o? - Oh, haide. Ştii foarte bine de ce.
Uite, nu vreau să ieşi cu bărbaţi de două ori mai în vârstă decât tine. Să stabilim asta.
Pentru că nu pot face pe poliţistul şi să stau cu ochii pe tine în fiecare minut.
Serios? Păi, azi te-ai descurcat foarte bine în postura asta.
Ce ar trebui să fac ? Să stau acasă şi să-mi sug degetul ?
O să încerc să aranjez să mergi la şcoală cât de repede pot.
Oh, Dumnezeule.
Între timp, putem fi mai civilizaţi şi să ne purtăm mai decent una cu cealaltă ?
Mă plictisesc să stau în acest apartament.
Îmi pare rău. Dar felul în care ai procedat, nu-mi dă nici o şansă să plănuiesc ceva.
O să-mi fac eu propriile planuri, tu doar dă-mi drumul din lesă.
Diane, ai 16 ani.
Te gândeşti la cum era pe vremea voastră. Acum lucrurile s-au schimbat.
Nu e acelaşi lucru la 16 ani, atunci şi acum.
Da, ştiu. Te consideri o tânără femeie, şi este normal.
- Sunt lucruri pe care nu le-ai învăţat încă. - Plictisitor, plictisitor, plictisitor.
Eşti plictisită? Păi, atunci să facem ceva pentru asta !
Cum ar fi ?
Gândeşte altfel.
Mama ta trebuie să plece din oraş cu nişte probleme de serviciu, pentru câteva zile.
De ce nu vii să ne vizitezi în Whitby ?
Şi să fac, ce? Să privesc cum creşte iarba ?
Nepotul meu Wesley o să vină acasă de la spital.
- 18. - 18. Parcă-l văd.
Tenişi şi coşuri pe faţă.
Sunt 18 ani şi 18 ani.
O să fie acolo şi fiul meu vitreg, Billy.
Lucrează în New York, dar o să vină acasă în weekend.
Trei bărbaţi într-o casă şi nici o femeie ?
O menajeră. Care ne vizitează.
O să mă gândesc la asta.
Am voie să merg în camera mea ?
Diane... hai să încercăm.
Hai să încercăm, bine ?
Noapte bună.
- Noapte bună. - Ciao.
Oh Dumnezeule, dă-mi putere !
Hei, mulţumesc.
Ai vreo idee ce înseamnă să o laşi acolo cu băieţii ăia ?
Oh, vom risca.
Hei.
E încă devreme. De ce nu-mi oferi un pahar de vin ?
Oh, ascultă, eu nu sunt Diane. Ştiu totul despre voi, bărbaţii în vârstă.
Ne vedem când te întorci din New Orleans.
- Cine e? - Sunt eu, Billy.
Billy Abbott.
Cunoşti vreun alt Billy ?
Ascultam la radio. Cred că am adormit.
- Cât este ora ? - Două.
Deci, ce doreşti ?
Să mă ţină cineva de mână.
Uite, fii băiat drăguţ şi pleacă. Oricum, ce cauţi aici la ora asta ?
M-am săturat să tot dau roată pe la toate berăriile din oraş.
Sunt deprimat. Foarte deprimat.
- Şi cam băut. - Am fost concediat !
Da ? Ei bine, îmi pare rău.
Acum o să mă întorc în pat. Caută-mă mâine, bine ?
Noapte bună.
Ce-i cu toată povestea aia pe care mi-ai spus-o ?
Că ai nevoie de cineva de încredere.
Este două noaptea, simţi că vrei să te arunci de pe un pod, ai nevoie de cineva...
Bine.
Am înţeles mesajul. Nu este nimeni acasă.
Deci ai fost concediat... că ai mi-ai făcut acel demo?
Da.
Acum ce o să se întâmple ?
Am încercat să-ţi duc cântecul la alte companii de înregistrări.
Dar ei au multe benzi de ascultat.
Toată lumea înregistrează demo-uri.
Ce-i asta ?
- O balalaică. - Cânţi la ea ?
A fost a mamei mele. Ea putea să cânte la orice.
- De acolo-ţi vine talentul. - De acolo a început.
Deci ce o să se întâmple cu cariera mea ?
Să-ţi spun adevărul, nu ştiu.
Pentru prima dată în viaţa mea, nu-mi pot imagina mişcarea următoare.
O să-ţi fac o ceaşcă de cafea şi apoi pleci.
Hei, mulţumesc. Eşti o prietenă adevărată.
Ce ar trebui să însemne asta ? Să mă culc cu tine ca să te înveselesc ?
- De ce nu ? - Pentru că trupul meu, îmi aparţine.
Îl dau cui vreau şi când vreau şi nu din milă.
Aici este bătrânul pirat, Sam Zâmbăreţul, care vine la tine ca un hoţ în miezul nopţii.
Da, postul de radio "subteran" preferat, care îţi aduce cântece noi, pe cele mai bune,
şi pe cale nimeni altcineva nu le-a transmis.
Asta este ! Uite unde o să-ţi duc demo-ul.
Să-i găsim ca să-l transmită pe postul ăsta de radio.
Uită de asta. Îmbracă-te.
Pentru ce ?
O să-i facem o vizită Zâmbăreţului Sam, chiar acum. O să-i dăm banda ta.
- Aşteaptă, aşteaptă... - Sunt mii care-l ascultă.
Dacă-l ascultă, o să-l cumpere.
Îţi spun eu, se va lansa ca o rachetă.
- Ce ar trebui să porţi ? - Hei !
Nu ai ceva mai decoltat că să le iei ochii ?
- Atunci vor fi mai receptivi şi... - Cred că mă confunzi.
Eu sunt Annie Adams. Compun melodii şi le interpretez. Nu sunt o târfă de doi bani!
Revino-ţi. Ce crezi că o să realizezi cântându-ţi propriile cântece ?
Vrei ca oamenii să te placă. Să vinzi.
Vând ceea ce sunt şi ce simt, nu trupul meu.
Atunci la naiba cu ea. Păstrează-ţi nenorocita de bandă.
Pentru că în altă parte nu mai am unde să o duc!
Am spus eu că nu merg ?
Merg. Numai că doar eu hotărăsc cum o mă îmbrac.
Sigur. E bine.
Atâta timp cât e ceva sexy.
Libertate. Omule, asta chiar mă face să mă simt mai bine !
Mulţumesc foarte mult. O să te duc acasă, ca să te îngraş puţin.
- Adio ! - OK.
Traducerea şi adaptarea: Virgil G.N.