Ajunul Crăciunului. Cina cu Harrison.
Câtă vreme nu află despre noi.
Am alte responsabilităţi, o soţie, serviciul.
Nu ar trebui să-mi fac griji cu tine.
Trebuie să închid. Te sun mai încolo.
Te pot ajuta?
Bună, tată. Nu voiam să îţi întrerup convorbirea telefonică.
Nu, e doar cineva în legătură cu un caz la care lucram.
- Cu ce te pot ajuta? - M-am gândit.
Am muncit în plus şi mă întrebam...
dacă îmi dai o mărire de salariu. Şi mi-au mărit chiria, şi...
a cam început să îmi placă să locuiesc într-o casă.
Mi-aş dori să te pot ajuta, Harrison, dar...
o creştere salarială aşa de rapidă, şi pentru fiul meu...
- Înţelegi cum ar arăta. - Da, îmi dau seama.
Nu mă poţi acuza de nimic că am încercat, nu?
Corect.
Deci o să ai liber opt zile de Crăciun?
Tyler, pentru ultima oară, se cheamă Hanukkah, bine?
Dacă îi mai zici o dată Crăciun, o să-ţi îndes o menorah în...
Moş Crăciuni secreţi. Ar trebui să deschidem cadourile anonime.
Bună idee.
- Ave, tu eşti primul. - Da.
- Un set de tobe. - Eu am primit...
un pieptene.
Şi cred că e de la Tyler.
Cum rămâne cu "secretul"?
Ca să ştii, amice, regula cu "mai puţin de 10 dolari"...
nu e un concurs ca să vezi cât de puţin poţi da pe un cadou.
Ştiu că ei se duc acasă în vacanţă.
Dacă supravieţuiesc drumului împreună către aeroport.
Dar tu? Ce fac fraţii Davies în seara asta?
Ca de obicei, ajunul Crăciunului va consta în mine...
fratele meu, Harry, şi un toast pentru restul familiei care nu a putut ajunge.
Partea bună e că aveţi mai puţină curăţenie de făcut.
- Dar mai multă terapie. - Ştii ce?
Cărbune în ciorap. Asta e tot ce primeşti.
Noi nu agăţăm ciorapi. Nimic de genul ăsta.
Ce v-a apucat? De obicei sunteţi îmbufnaţi şi un soi de Grinch.
Anul ăsta ţin la spiritul de sărbătoare, la împodobirea bradului, la biserică.
S-ar putea să şi stau în poala Moşului.
- Norocosul de MoÅŸ. - Norocosul de mine.
AdicÄƒ nici nu ar trebui sÄƒ fiu aici.
Dar m-ai salvat.
Şi ştiu că sună ca o prostie, dar fiecare zi este un dar.
Fiecare zi e Crăciunul.
Tata face iar chestia aia.
- Chestia aia? - Chestia aia.
- Are o aventură. - Ce? De ce?
Nu ştiu. Probabil nu are parte de tot ce îi trebuie...
- în relaţia cu Jordan. - Nu.
De ce crezi că îşi face de cap?
Păi primeşte nişte telefoane misterioase.
Ia prânzuri lungi care nu apar pe calendar.
- Şi mai e apartamentul. - Care apartament?
De când tata se poartă suspect, am început să îl urmăresc.
- Harry. - Ce?
De trei ori pe săptămână se duce acolo. Stă cam jumătate de oră,
45 de minute, apoi pleacă.
Ştiu că tata nu e deloc exemplar
în materie de fidelitate, dar nu cred că ar trebui să tragem concluzii pripite
- până nu avem dovezi. - Ştiu.
Ştiu. Ai dreptate.
Ştiu ce voi aduce la cina de Crăciun.
- Ce anume? - Dovezi.
Cred că glumeşti. Cineva l-a ucis pe Moş Crăciun?
Ştiu. Sinistru, nu-i aşa?
Dar cred că a murit din cauze naturale.
Probabil e unul dintre domnii de la mall sau ceva.
Am venit să iau ceva, dar vrei să îi ridic obiectele personale?
Nu. Are doar un sac cu cadouri
care a fost deja procesat.
Avem noroc.
Această sărbătoare e un moment dintre cele mai violente din an.
- Dar ne-a fost adusă doar o victimă. - Dacă este singurul mort din oraş...
ce şanse sunt ca Moşul să deschidă ochii şi să şoptească:
"Ho, ho, ajută-mă"?
- Morga. - Davis, eu sunt.
Îmi pare rău, voi întârzia puţin la cina de diseară.
- Totul e în ordine? - Da, sunt la centrul de tineret
din programul de relaţii comunitare al departamentului.
Poftim.
Şi am angajat un Moş Crăciun să le aducă daruri unor copii săraci
iar tipul încă nu a apărut.
Copiii vor fi aşa de dezamăgiţi.
Va fi încă o persoană din vieţile lor care îi va dezamăgi.
Da.
Carrie, cred că am idee ce-a păţit.
Serios? Ce?
Probabil e blocat în trafic.
Da, probabil ai dreptate.
- Oricum, ajung cât de repede pot. - Ne vedem mai încolo.
Dacă te face să te simţi mai bine,
poţi să ni te alături mie şi lui Harry diseară.
Nu, nu-i nimic. A trecut ceva timp de când mi-am petrecut sărbătorile
cu o femeie, aşa că... o voi aştepta.
- Bine. Ne vedem mâine. - Bine.
- Crăciun Fericit. - Crăciun Fericit.
Mi-aş dori să o pot face să înţeleagă, dar este imposibil.
Dacă află, nu se ştie cum o va afecta.
Cel mai important lucru acum este să aibă încredere în mine.
Bună, tată.
Tru Calling Sezonul 2 Episodul 6
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Ajută-mă.
Comentarii pe www.tvblog.ro
Harrison, iar ai întârziat.
Şi, sincer, nu mai ai justificări, aşa că uite cum stă treaba.
Am noaptea liberă, nu mi-o voi petrece aşteptându-te pe tine.
Aşa că oricât de ne-sărbătoresc ar suna,
mă poţi găsi la laborator, recuperând cu munca.
Voi fi cea care taie o splină şi se preface că e a ta.
Data viitoare când vom vorbi, ar fi bine să ai motive întemeiate
să mă laşi baltă în Ajunul Crăciunului.
Harrison, mă laşi să-ţi explic?
Jack. Lucrezi cu Jack Harper. Credeam că aveţi o aventură.
- Despre ce vorbeşti? - Despre apelurile astea.
Apelurile nu o priveau pe soţia ta, ci pe Tru!
Am auzit-o pe Tru spunând că tipul ăsta, Jack, o hărţuieşte.
Aşa că încerc să îmi protejez fiica.
- De când e asta o crimă? - De când e o minciună sfruntată.
Bine, vrei să ştii adevărul?
Ar fi o schimbare în bine.
Jack Harper m-a contactat cu nişte poveşti foarte ciudate despre sora ta.
Mi-a zis că are... un dar.
Şi că dacă vreau să aflu mai multe să mă întâlnesc astăzi cu el, aici...
şi asta făceam când ai venit tu.
- Deci l-ai întâlnit acum prima oară? - Da.
Te-am văzut în apartament de trei ori săptămâna asta.
Tată...
Dintotdeauna am ştiut că eşti deştept, fiule.
Tru era mai bună la învăţătură, dar tu te pricepi la oameni.
Nu ai idee cu ce ai de-a face.
Atunci spune-mi, cu ce am de-a face?
Vreau să fiu sincer cu tine, fiule.
Şi vreau să înţelegi
care este miza.
- Dar trebuie să-mi promiţi ceva. - Ce anume?
Nu îi vei spune lui Tru despre ce vom vorbi noi acum.
O să îngheţe iadul până să îţi promit asta.
Îmi pare rău să aud asta.
Tată.
Harrison, îmi pare aşa de rău.
M-ai speriat.
O cameră plină de cadavre, şi eu te sperii.
Scuze. Ce cauţi aici? Parcă făceai pregătiri de Crăciun.
Asta făceam, apoi mi-am dat seama.
Nimeni nu ar trebui să fie singur în Ajunul Crăciunului,
nici măcar amicul de aici.
Nu am apucat să vorbim
- despre ce simţi. - Adică?
Uneori o experienţă vecină cu moartea
poate avea un efect ciudat asupra oamenilor.
Sincer, mă simt grozav.
Mai bine de atât. De parcă m-am trezit din somn, ştii?
Am şansa să-mi reevaluez priorităţile.
- În ce sens? - De exemplu, să am priorităţi.
Nu voi mai avea priorităţi. Voi face de toate.
Ştii? Fă ce vrei, cui îi pasă.
Îmi place acest nou Jensen, dar trebuie să îţi spun
că nu te-am văzut niciodată drept genul de tip căruia să nu îi pese.
Poate nu toţi suntem aşa cum părem.
Haide, Tru. Haide, Tru, te rog, răspunde la telefon. Haide.
Am primit un mesaj de la Avery şi Tyler. Li s-a anulat zborul.
Îşi petrec Ajunul Crăciunului la aeroport.
Probabil e fratele meu cu vreo scuză amărâtă
că m-a lăsat baltă.
Ajută-mă.
Era Ajunul Crăciunului, din nou.
- Avery, sunt Tru. - Bună, păpuşă. Ce este?
Nu merg la micul dejun.
- Urgenţă la muncă. - Urgenţă la muncă. Da.
Îţi trebuie ori o slujbă mai bună ori o scuză mai isteaţă.
Aşa e. Dar mă gândeam...
Tu şi Tyler ar trebui să sunaţi la aeroport înainte să mergeţi
în caz că vi se anulează zborul.
Nimeni nu vrea să-şi petreacă Ajunul Crăciunului într-un aeroport.
Da, mulţumesc. Sărbători Fericite, Tru.
Şi ţie.
M-ai trezit şi ieri.
- Ai avut o noapte grea? - Nu.
Dar dacă nu avem grijă, va fi o zi grea.
Harrison te-a urmărit până în apartamentul meu.
Slavă Domnului că e altă zi.
Ai gria cu fiul tău astăzi. Fii drăguţ cu el.
Află ce ştie. Ştii cum merge treaba, Richard.
Nu vom mai avea încă o şansă.
- Bună, şefule. - Harrison.
Ce pot face pentru băiatul meu?
M-am tot gândit.
Muncesc mult, fac ore suplimentare şi...
- mă întrebam dacă-mi măreşti salariul. - Să ţi-l măresc?
- Chiar cred... - Ei bine,
o meriţi.
Să vorbesc cu partenerii să vedem ce spun.
Cred că glumeşti.
- Cine l-a ucis pe Moş Crăciun? - Cauze naturale.
Cunoscându-te, va deschide ochii şi va cere...
Am spus gluma aia ieri.
Trebuia să le livreze jucării copiilor de la centrul de tineret.
- Acolo e Carrie. - Ştiu.
Nu va ajunge la cină încercând să nu îi dezamăgească.
- Dacă nu el a cerut ajutor, atunci cine? - Un cadavru.
- În care sertar? - Nu aici, la şcoală.
- Acolo sunt morţi de... - Şase luni. Ştiu.
De asta am venit aici să vorbesc cu tine mai întâi.
Nu m-am întors în timp cu şase luni.
De ce ar cere un cadavru ţeapăn ajutorul meu?
- Există un avantaj. - Care anume?
Indiciile sunt mereu pe cadavru.
Şi pentru prima oară chiar ai un cadavru.
Era moartă când am ajuns aici, să se ştie.
- S-a notat. Acum şterge-o. - Deja sunt pe drum.
Se pare că am ziua liberă. Pentru că eşti bună, Davies.
Dar nu atât de bună. Cadavru vechi, fără indicii.
Dacă m-aş oferi să te ajut cu slujba ta astăzi?
Dacă m-aş oferi să te ajut să mă pupi în fund?
Amuzant. Nu, serios, gândeşte-te la asta ca la un armistiţiu de sărbători.
Ce rău aş putea face? Ieri a fost doar o victimă...
şi asta deja s-a întâmplat, nu?
Haide, nu ai pe cine salva. Nu avem pe cine să ne luptăm.
S-ar putea să îţi fiu de ajutor.
Jack, nu ţi-aş accepta niciodată ajutorul.
Încerci să fii de treabă...
Crăciun Fericit tuturor, noroc bun şi sănătate.
Deci mi-ai cerut ajutorul.
Cine eşti şi ce vrei de la mine?
Acum şi tu vorbeşti cu ei?
Ai talentul să mă iei pe nepregătite.
Deci nu ai venit la micul dejun pentru proiectele de studiu.
Când ai zis "urgenţă la lucru" mi-am imaginat că te referi...
Simt că am rămas în urmă, la câte cursuri am lipsit.
Aşa este.
De asta lucrezi în alt grup decât în al nostru?
- Văd unde au ajuns. - Şi eu fac asta.
Şi ai ales unul bun.
Simţi asta?
- De parcă are craniul spart. - Exact.
Şi vezi micile pete din jurul ochilor?
- Hemoragie petesială. - Şi ziceai că rămâi în urmă.
- Deci a murit asfixiată. - A fost ucisă.
Probabil a căzut postmortem, de acolo are fractura craniană.
Profesorul a ţinut un curs într-una din zilele când lipseai.
A zis că e greu să găseşti un cadavru care a murit pe căi nenaturale.
Nu e domeniul meu.
Am de făcut nişte cumpărături pe ultima sută de metri,
dar mulţumesc pentru ajutor.
Oricând.
Pe mai încolo.
Harrison, să ghicesc, crezi că tata are o aventură.
- Tot nu-mi place când faci asta. - Nu-mi place să mă laşi baltă.
Nu ai venit aseară la cină. Ce s-a întâmplat?
E greu să-ţi spun fără să retrăiesc ziua...
Deci am vorbit deja despre apelurile tatei...
- şi despre apartament? - Da.
Cred că ştie că îl urmăresc, pentru că a fost prea drăguţ.
- De parcă ascunde ceva. - Linişteşte-te, Harry.
- Nu au cu toţii vieţi secrete. - Aşa e, doar tu ai.
Pa, Harr.
Haide.
ACCES NEPERMIS
Este un sac negru cu cadouri.
Da, sesizez ironia.
Da.
Îmi spuneţi când veţi termina procesarea lui, vă rog?
- Bine, mulţumesc. Doamne. - N-ai avut noroc?
Ai zice că fiind medicul legist aş avea ceva pile pe aici.
Ştiu că vrei să o ajuţi pe Carrie,
dar, teoretic, cadourile erau în posesia lui.
Şi urma să le dea copiilor.
Cred că ar fi mai uşor să îi spun lui Carrie de unde ştiu ce se va întâmpla.
Bine, îmi pare rău. Ştii ceva despre cadavrul acela?
Ştiu că femeia care a cerut ajutor a fost asasinată.
Nu-i ştiu nici numele, ca să nu mai spun că şi identitatea
tuturor "cadourilor" anatomice este confidenţială.
Ca să stric o poveste lungă, nu ştiu nimic.
Există cineva care ne-ar putea ajuta.
Cineva care a văzut ce vedea victima când a fost ucisă.
Nu. Nu. Ai înnebunit?
Nu pot avea încredere în el după ce a făcut.
Tu ai spus-o. Nu ştii nimic. Nu putem face nazuri.
Dar putem fi suficient de isteţi încât să nu ne împrietenim cu Moartea.
În mod normal, aş fi de acord cu tine.
Dar dacă nimeni nu va muri astăzi, ce rău poate face?
Îmi pare rău, Tru. Mi-ar plăcea să te ajut. Serios.
Dar mă tem că va trebui să te aud spunând cuvintele magice.
Te rog, Jack?
Îmi pare rău. Nu astea erau cuvintele magice pe care voiam să le aud.
- Ştiam eu că e o idee proastă. - Haide, Tru.
Vreau doar să te aud spunând-o o dată.
- "Ajută-mă". - Te-ar mulţumiţi "Pupă-mă-n fund"?
Nu şi dacă vrei ce e aici.
- Ajută-mă. - Credeam că nu mi-o mai ceri.
Haide.
Nu văd de ce n-am merge împreună.
Pentru cineva dedicat salvării de vieţi
ar trebui să ai mai multă grijă de mediu, Tru.
Am ţăcăneala să nu mă urc în maşină
cu un tip care ucide oameni ca să-şi câştige existenţa.
Atunci ce căutăm aici?
Voiai să ştii ce am văzut în ultima zi a victimei. E momentul să îţi arăt.
Chestii uzuale. Răsăritul pe fereastră, aparatul unui taxi...
o fată cu codiţe. Ceva ce semăna cu nişte draperii,
cu flori roşii, bătute de vânt.
Şi un gard rupt.
M-am gândit că e cel mai bine să începem cu sfârşitul.
Ultimul lucru pe care l-am văzut a fost căderea de aici.
Se pare că nu ajuns primii aici astăzi.
Ce zici, e o coincidenţă sau are legătură?
E o singură cale să aflăm.
Da, bună. Am primit nişte margarete superbe, dar a căzut mesajul
aşa că nu ştiu de la cine sunt.
Nu vreau să mă creadă nepoliticoasă că nu îi mulţumesc.
Da.
Ann Moore este singura persoană care a cumpărat margarete până acum?
- Mulţumesc mult. - Impresionant.
Mulţumesc pentru ajutor, Jack.
Asta e tot?
Aveam nevoie de un loc de pornire şi acum am unul.
Nu e nimic personal.
De fapt, e absolut personal.
Da.
- Bună. Ann Moore? - Da.
Sunt de la Facultatea de Medicină Hudson. Fac un sondaj despre oamenii
care au donat cadavrele celor dragi pentru cercetare.
- Nu e un moment potrivit. - Va dura doar 10 minute.
- Trebuie să identific un cadavru... - Sincer, nu-mi doresc să-mi petrec
Ajunul Crăciunului vorbind despre asta. Scuză-mă.
Ceea ce a uitat colega mea să menţioneze
este că plătim pentru această informaţie.
Intraţi.
Banii ăştia nici că puteau pica mai bine.
- Am dus-o tare greu. - Ne bucurăm că v-am fost de ajutor.
Deci vreţi să mă întrebaţi despre sora mea, Allison?
Da.
Asta e ea.
Putem să întrebăm ce a păţit?
A fost ucisă
în urmă cu şase luni, de un bărbat numit Russell Marks.
Lucrau împreună şi aveau o relaţie.
Până când Allison a aflat că e însurat.
În noaptea aceea s-a dus la el să îi spună că s-a terminat.
A fost ultima oară când a văzut-o cineva în viaţă.
Am terminat de făcut curat în camera mea.
Bine, dragă. Pregăteşte-te de biserică.
Asta e fata pe care am văzut-o în amintirile cadavrului.
- E frumuşică. - E fiica lui Allison.
Sora mea era o mamă singură, aşa că acum asta sunt şi eu.
Dră Moore, dacă nu e prea mult, ştiţi ce-a păţit Russell Marks?
Păi...
a fost arestat.
Dar juraţii au considerat că nu au suficiente probe.
"Prezumţia de nevinovăţie", au zis ei.
Nu pot să cred că...
are parte de viaţă...
cumpără cadouri, îşi împodobeşte bradul cu soţia lui,
când trupului lui Allison zace undeva într-o cameră întunecată şi rece.
Unde e dreptatea în asta?
Îmi pare rău.
Mai e ceva?
Cambria şi cu mine trebuie să mergem la biserică.
La Saint Matthew's e mereu aglomerat în Ajunul Crăciunului.
Nu, asta e tot. Mulţumim foarte mult.
Nu primesc nici măcar mulţumiri? M-am descurcat strălucit.
Al Patrulea Călăreţ al Apocalipsei are nevoie de încurajare?
Mă rog. Faptul că mai sunt aici înseamnă că mai ai nevoie de mine.
Şi asta îmi încălzeşte sufletul.
Ai grijă. Nu ai vrea să ţi se topească gheaţa din jurul inimii.
Drăguţ. Dar, serios, ce urmează?
De vreme ce nimeni nu trebuie salvat, cum să o ajutăm pe Allison Moore?
Poţi salva viaţa cuiva în multe feluri, Jack.
- Oprirea morţii e singurul mod. - Sora ei părea să aibă...
un dinte serios împotriva lui Russell Marks.
- Poate voia să se răzbune. - Dar nimeni nu moare.
- Nimeni nu trebuie să moară. - Deci e tentativă de crimă.
Pentru că dacă ar fi prinsă...
Atunci fiica lui Allison ar rămâne iar singură.
De aici... "Ajută-mă".
Ar trebui să-l găsim pe Russell Marks înaintea lui Ann Moore.
Tru, trebuie să vorbim despre...
- Ce naiba caută el aici? - Mă bucur să te văd, Harrison.
Harry, nu-i nimic. Mă descurc. Ce se întâmplă?
Vino puţin.
Am vorbit cu tata şi l-am întrebat de la obraz: "Ai o aventură"?
- Şi? - Avea un răspuns pentru orice.
Da. Ce ţi-am spus?
Apoi a zis că în acel apartament se vede cu partenerii lui din L.A.
Dar fii atentă. Am un vechi amic de la poker.
Lucrează la o firmă de închirieri auto care se ocupă de ei.
Tipii ăia nu trebuie să vină decât săptămâna viitoare.
Se întâmplă ceva, Tru. O simt.
Vă voi lăsa singuri.
Ar fi perfect.
Ce, ai înnebunit?
De ce te culci cu inamicul?
Nu mă "culc" cu nimeni. Mă ajută.
Nu poţi avea încredere în el, Tru.
Probabil chiar acum ţi-o trage.
Richard, sper că auzi mesajul. Fiul tău e încă suspicios.
Ar fi bine să rezolvi, altfel...
amândoi o să avem probleme.
Fratele tău a fost puţin cam rece cu mine.
Totul e în regulă cu el?
Ai încercat să îl ucizi acum câteva luni.
Te aşteptai la o îmbrăţişare?
Memoria scurtă este cheia unei vieţi fericite.
- Vă pot ajuta? - Bună ziua, dnă Marks.
Mă cheamă Jack Harper. Vă căutam soţul. E acasă?
Russell nu vorbeşte cu presa. Cred că a spus clar asta.
Nu suntem ziarişti, suntem din programul Paza Cartierului.
Căutăm voluntari.
Îmi pare rău.
Suntem căsătoriţi recent. Abia ne-am mutat aici.
Sigur Russell ar dori să vă ajute,
dar s-a dus la cumpărături.
Apoi mă întâlnesc cu el la Saint Matthew's.
Dacă doriţi voluntari, biserica e un loc bun unde să găsiţi oameni.
- Are dreptate. - Vă mulţumim pentru sfat.
- Poate ne vedem acolo. - Bine. Noroc.
Ghici cine va mai fi la biserică în seara asta.
Ceva îmi spune că acolo ar trebui să fim şi noi.
Ce drăguţ. Ce frumos.
Îmi place.
- Moşul nu vine, nu-i aşa? - Da, vine.
Vine. Ştii cum pot fi renii ăia.
- Foarte frumos. - Dră Allen, ne-aţi promis.
Ştiu. Am promis.
Doar că uneori şi Moş Crăciun poate păţi ceva.
Ho, ho, ho, ho, ho.
- Cine credeţi că este? - Moşul!
Ho, ho, ho, ho.
- Davis? - Nu, e Moşul.
- Ce faci? - Îţi explic mai târziu.
Haide, cine vrea să stea în poala Moşului?
Bine. Moşul vrea să se asigure...
ca toţi aţi fost la baie de curând, da?
- Da. - Serios?
Serios? Ho, ho, ho, ho, ho, ho.
Ai voie măcar să fii aici?
Nu eu îi stric planurile "barosanului".
Dacă e să fie cineva lovit de fulger, eu zic că acela vei fi tu.
Atunci spune-mi adevărul. De ce mă ajuţi astăzi?
Din punctul meu de vedere, cât cei morţi rămân morţi...
nu strică să le dau o mână de ajutor celor vii.
Sau poate nu voiam să îmi petrec Ajunul Crăciunului singur.
Ăsta e omul nostru.
Dle Marks? Nu vrem să vă facem probleme...
dar suntem prieteni cu familia Moore şi ar trebui să ştiţi
că Ann şi Cambria vor fi aici în seara asta.
Uite, Ann e încă foarte furioasă din cauza morţii surorii ei.
Decât să întrerupem serviciul religios, ne-am gândit să vă spunem înainte.
Vă mulţumesc pentru ce încercaţi să faceţi, dar sunt nevinovat.
- Şi trebuie să îmi văd de viaţă. - Şi viaţa lui Allison Moore?
- Vă mulţumesc pentru grija arătată. - Russell.
Acum mă voi bucura de slujbă împreună cu soţia mea.
Scuzaţi-mă.
A mers bine.
Încep să cred că juraţii aveau dreptate în privinţa lui Marks.
- De ce spui asta? - Mă pricep la criminali.
Când iei o viaţă de om, te învăluie un miros pe care nu îl poţi îndepărta,
oricât de mult ai încerca. Şi tipul ăsta...
nu îl are.
Ho, ho, ho. Ce doreşti de Crăciun?
- Un dihor. - Un dihor?
Nu cred că am aşa ceva.
Dar te-ai gândit la un ferăstrău de oase?
Ca să tai lemn pentru o căsuţă în copac.
- Mulţumesc, Moşule! - Da. Ho, ho.
Şi tu? Ce vrei de Crăciun?
Un ferăstrău de oase.
Cred că nu mai am. Dar o sutură...
ca să nu-ţi stropească sângele faţa?
- Eşti cel mai tare Moş. - Mulţumesc. Ho, ho, ho.
Şi pentru tine, un depărtător de coaste.
Şi un forceps.
Acum pot doar să o ţin pe Ann Moore departe de el.
Dacă aşa este, atunci...
Iat-o.
Haide, mergem acasă.
- Asta e tot? - Nu s-a întâmplat nimic.
- Poate nu s-a întâmplat încă. - Bine, să ne despărţim.
Unul să o urmărească pe Ann şi celălalt pe Russell.
Bine, rămân cu Russell. Urmăreşte-o pe Ann.
Dar dacă păţeşte ceva, Domnul să mă ajute, Jack.
Eu te ajut, Tru.
Cum adică nu poţi rămâne? Nu mai avem despre ce vorbi?
Bună, tată.
- Harrison, ce cauţi aici? - Te-aş putea întreba acelaşi lucru.
Cred că deja ai distrus surpriza.
- Surpriza? - Am semnat contractul de chirie.
Crăciun fericit, fiule.
E al tău.
Ce? Apartamentul ăsta? Ce?
Poate că nu îi pot da o mărire de salariu unui nou angajat,
dar partenerii nu pot obiecta
la un cadou din partea unui tată către fiul său.
Mă chinui de săptămâni întregi. Dar aproape ai distrus totul.
- Îmi pare rău. Credeam... - Nu-i nimic.
A ieşit bine.
- Crăciun Fericit, tată. - Şi ţie.
Jensen.
Bună, străinule. Ce cauţi aici?
Cred că voiam să văd ce am ratat atâţia ani.
Şi să-mi prezint respectele.
Pentru cine e asta?
Pentru unchiul meu.
A murit dintr-un atac de cord săptămâna trecută.
Şi asta e pentru vărul meu, care a murit când eram mici.
Gândeşte-te. Dacă lucrurile ieşeau altfel...
- poate aprindeai tu una pentru mine. - Dar nu au mers altfel.
Mulţumită lui Tru mai sunt aici.
Deci...
asta pentru cine e?
Pentru nimeni.
Trebuie să mă întorc la laborator, aşa că...
- ne vedem mai încolo. - Jensen...
dl Gorenstein nu are nevoie de companie în seara asta.
Aşa că eu zic să laşi laboratorul
şi să vii la cina de Crăciun cu mine şi cu fratele meu.
În spiritul de a face ceva nou în fiecare zi.
Bine. Voi încerca.
Bravo.
- Alo. - Am urmărit-o pe Ann până acasă.
Nu face nimic în afară de un rebus. Ce face Marks?
Se duce spre casă. Cred că ne-a scăpat ceva.
Poate cererea lui Allison Moore de ajutor nu are legătură cu răzbunarea.
Stai aşa.
Cambria!
Tru, cred că ştiu pe cine voia Allison să oprim.
Nu a fost Ann. Ci fiica.
Ştii cine sunt?
Desigur.
De la proces, nu? Aşa ştii?
Te pot ajuta cu ceva?
Poţi recunoaşte ce i-ai făcut mamei.
Uite, Cambria, cred că ar trebui...
Ce crezi că ar trebui?
Să te iert? Sau să te fac să plăteşti pentru ce ai făcut
înainte să apuci să-i mai faci asta altcuiva?
Te rog, draga mea.
Am iubit-o pe mama ta. Niciodată nu i-aş fi făcut rău.
- Nu e adevărat! - Eram gata să renunţ la tot.
La slujbă, la căsătorie, pentru şansa de a fi cu ea.
Cambria, îţi aminteşti de mine?
Sunt un prieten al mătuşii tale.
Nu îşi doreşte asta.
E furioasă. Îi este dor de mama ta ca şi ţie.
Dar nu acesta e răspunsul.
Nu decidem noi cine să trăiască şi cine să moară,
cine e vinovat şi cine nu. Nu aşa merg lucrurile.
- Nu ne aparţine decizia. - Nu înţelegi.
A ucis-o şi a scăpat nepedepsit.
Şi nimic din ce vei face acum nu va schimba asta.
Nu o va aduce înapoi pe mama ta
şi nu îi va oferi mai multă pace mătuşii tale.
Nimeni nu va muri în seara asta. Nici nu îi vei face rău.
Vei da greş şi singura care va plăti vei fi tu.
Ce se întâmplă?
- Doamne, ce e asta? - Draga mea, întoarce-te înăuntru.
Ceva ce seamănă cu perdele cu flori roşii fluturând în vânt.
Poate nu erau perdele.
Nu ştii despre ce vorbeşti. Nu voi rata.
Şi dacă nu o vei face, vei ucide pe cineva.
Va trebui să trăieşti cu vina asta în fiecare zi...
tot restul vieţii.
Nu-i aşa, dnă Marks?
Despre ce vorbeşte?
Nu am idee.
Cambria, nu sili un om nevinovat să plătească pentru crima altcuiva.
Ştiu că îţi cer mult...
dar sper că nu vei simţi nevoia să depui plângere.
Nu.
Cred că a trecut deja prin destule.
Îi vei da drumul?
Dar noi? Noi nu am trecut prin destule?
Spui că ar trebui să plătească pentru că a încercat să îţi fure soţul?
- Exact. - Ca Allison Moore, nu?
Trebuie să vorbeşti cu soţia ta.
Russell.
Am făcut-o pentru noi.
Nu-mi spune mie.
Spune-le lor.
Îţi mulţumesc pentru tot ce ai făcut astăzi.
Aş fi mai recunoscătoare dacă aş înţelege...
cum ai ştiut asta, dar...
Davis.
Mă gândeam la cel mai bun cadou de Crăciun pentru tine.
Cred că cel mai bun cadou...
este să îţi spun adevărul despre viaţa mea.
Ce vrei să spui?
Ştii că mă întrebai cum am ştiut că Moşul nu va mai veni?
Da.
Este o poveste interesantă.
Una despre care nu ar trebui să vorbesc.
Davis, ştii că îmi poţi spune orice.
Da, ştiu. Este...
Este vorba despre Tru.
Deci trebuie să te întreb: de ce ai chemat poliţia pentru dna Marks?
Cazul era închis. De ce ai făcut familia să mai treacă prin asta?
Mai ştii când ai zis că te pricepi la criminali?
Eu mă pricep la victime.
Ştiu cum este să pierzi pe cineva şi să nu ştii cine ţi l-a luat.
Cred că îi eram datoare unei fetiţe care şi-a pierdut mama.
Recunosc, a fost plăcut să port o dată pălăria albă.
Deci recunoşti că eu sunt cea bună?
Ştii de ce eroii purtau pălării albe în vechile filme western?
Erau mai uşor de urmărit cu camera.
Culoarea pălăriei nu spune că eşti bun sau rău.
Ci simbolizează ce vrei să vezi.
- Eu o iau încolo. - Şi eu încoace.
- Deci cred că ne mai vedem. - Până te dai bătut.
Sau tu.
A fost amuzant cât a durat.
Da.
Crăciun Fericit, Tru.
Poate că nu voiam să-mi petrec Ajunul Crăciunului singur.
Hei, Jack.
Asta nu înseamnă că te-am iertat
şi asta nu schimbă absolut nimic între noi,
dar mereu am simţit că nimeni nu ar trebui să fie singur
în Ajunul Crăciunului.
Uite cine a venit în sfârşit.
- Bună. - De două ori într-o zi. Ce onoare.
Linişteşte-te, Harry, bine? Poate nu a fost o idee prea bună.
Ce, să ratez ocazia să-ţi cunosc toţi prietenii?
Nu aş rata aşa ceva pentru nimic în lume.
- Ce? Dacă era o provocare... - Uite... Crăciun fericit, deocamdată.
Bine?
- Bună. - Bună.
Sper că nu te deranjează. I-am adus pe Moe şi pe Curly.
Da. Ţi-am ascultat sfatul şi am sunat la linia aeriană
şi zborurile ni se anulaseră. Deci...
Ne-am fi petrecut Ajunul Crăciunului într-un aeroport.
Deci Jensen nu este singurul care ţi-e dator.
Era doar o bănuială.
Da. Crăciun fericit.
Davis, credeam că voi luaţi împreună masa de sărbători.
Da. Dar când Davis a zis că Harrison are obiceiul să-ţi tragă clapa...
- nu voiam să fii singură. - Eşti bine?
Nu m-ai sunat să vezi cum merge treaba cu Jack.
- Da. Cum a mers? - Bine.
- Sigur eşti bine? - Da. Probabil e de la punch.
Vorbim mai încolo, da?
Când îi vei spune că ştiu secretul?
Serios, am cătuşe. Chiar aici.
Avem cel mai mişto tată din lume.
Mi-a luat un apartament.
L-a mobilat, tot.
- Foarte generos. - Nu, nu generos, bine meritat.
Bună.
- Jack Harper. - Bună.
El e tatăl meu, Richard. Richard, Jack.
- Mă bucur că te cunosc. - Mă bucur să te cunosc.
- Lucrezi cu fiica mea? - Pentru competiţie, de fapt.
Scuzaţi-mă.
Ai avut o zi lungă?
Nu aşa sunt toate?
În căutarea mea nesfârşită a Spiritului Sărbătorilor
- încă nu am făcut ceva. - Ce anume?
- Nu trebuia să fie al tău? - Lasă timpul să treacă.
Şi informatoarea?
L-a prins în mreje.
Crăciun Fericit.
- Voi pleca. - Da.
Uite-l pe tipul care se giugiuleşte cu sora mea.
Gata cu pupăceala.
Nu face acum pe protectorul cu mine.
Haide, băieţi, să ţinem un toast.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro