FLEISHMAN ARE NECAZURI
Toby Fleishman se trezi într-o dimineață
în orașul în care locuise de când era adult
și care, brusc, cumva,
forfotea de femei care-l doreau.
Nu orice gen de femei.
Femei care s-au reinventat, independente,
și care știau ce-și doresc.
Femei care păreau binevoitoare.
Femei care păreau motivate și disponibile.
Dar și care trimiteau poze cu ele în chiloți tanga.
Sau cu sâni goi într-o parte. Sau dedesubt.
Sau cu sâni normali, pur și simplu.
Era prea mult pentru un proaspăt divorțat
după 15 ani de căsnicie.
Toate astea, după o tinerețe de refuzuri amoroase?
Toate astea, după ce ai pariat toată viața pe o singură femeie?
Cine s-ar fi așteptat la asta?
Cine-ar fi crezut că avea și acum atâta viață în el?
Aceste femei nu erau obiecte pentru el.
Erau mentorii lui. Ba nu, erau eroinele lui.
Îl învățau acum să trăiască după ce, brusc,
nu se știe cum, nu mai era cu Rachel.
În fiecare dimineață, se trezea simțind o copleșitoare panică
în noul său apartament.
Unde se afla? Unde era ea? Unde era casa lui?
„Ceva nu e în regulă”, își zicea. „Am dat de naiba.”
Fiindcă Rachel nu mai era în pat cu el.
Nu i se mai plângea de ziua care o aștepta.
Trebuie să rezolv problema cu prânzul ăla
de care nici măcar nu am timp.
Nu mai venea acasă de la sală
cu nervi mai puțini decât de obicei.
A fost un dezastru. Un dezastru total.
Poate va fi bine. Nu știu.
Mă întorc târziu, deci trebuie să iei tu rețeta.
Nu își mai aplica un strat gros
de tuș negru lichid pe genele de sus
cu precizia unui robot artroscopic.
Copiii sunt gata?
Dar, în dimineața asta, ea nu se afla
nici în casa mult mai frumoasă care acum era doar a ei.
S-a eliberat un loc la yoga,
la care vreau să ajung în Everglade,
deci copiii sunt la tine, dacă vrei să știi.
Dacă vreau să știu? Ai adus copiii cu o zi mai devreme?
Ce naiba ai în cap?
Ți-am spus, e un loc liber.
Nu sunt cumpărături, da? Sunt copii.
Dacă nu-mi verificam telefonul?
Dacă m-ar fi chemat la spital în creierii nopții?
Nu te-au chemat, nu? Asta-i bine.
Sunt ocupat deseară.
Trebuiau să vină abia mâine.
E doar o noapte. Sun-o pe Mona!
Vreau să fiu cu ei când sunt la mine.
Nu vreau să-i las cu bona.
Cum faci tu.
Nu credeam c-o să spui ceva mai urât decât ce-ai spus aseară.
Să fii așa agresiv în carieră!
Drăguț! Foarte matur!
Și s-au tot ciondănit așa.
Iar Toby încerca să-și amintească
ce anume spusese aseară de fusese atât de urât.
Dar nu-și mai amintea.
Cum să le faci asta copiilor?
Să-i trezești așa.
Mai întâi, îmi pun eu masca de oxigen, apoi, ei.
Desigur, oxigenul tău. Uitasem.
Am avut o lună grea.
Am nevoie de timp pentru mine.
Mereu e pentru tine, Rachel.
Acum, îi spunea numele doar la sfârșitul propozițiilor.
Trebuie să închid, da?
Am întârziat.
Ce bine! Fiindcă erecția îi dispăruse.
Hai, copii! La masă!
Sunt așa obosită!
Eu mă bucur, fiindcă ați venit cu o zi mai devreme.
Cred că mama ți-a lăsat niște haine.
Poftim!
Sunt pentru Hamptons. Nu pentru tabără.
Tot ceea ce spunea Hannah mai nou avea ca subînțeles „Tâmpitule”.
Voiam Corn Chex, nu fulgi.
Tâmpitule!
Bine.
Hannah, fulgii ăștia sunt grozavi.
Încearcă-i și tu!
Așa.
Mersi, amice.
Trebuie să ne grăbim.
Haideți!
Din tot ce ura Toby la încurcătura făcută de Rachel în acea dimineață,
cel mai neplăcut era vizita neplanificată la vizuina groazei,
nucleul societății capitaliste, centrul Y de pe strada 92.
Uitați tot ce știți despre centrele Y,
fiindcă locul ăsta, populat în mod exagerat de părinți,
cu grădinița la care îți înscrii copiii
pe lista de așteptare de când îi faci,
era contaminat de Upper East Side
și de tot ce venea în contact cu el.
Pa, Hannah!
Toby! Mă bucur să te văd aici.
- Bună! - Unde e Rachel?
- Lucrează, ca de obicei? - Da.
Agenția nu se conduce singură.
Asta e replica ei.
Rachel era impresar artistic, renumită ca fiind
cea care o descoperise pe Alejandra Lopez, creatorul Presidentrix!
Ceva atât de magnific,
încât pusese pe jar lumea teatrului din New York
și reinventase Broadway-ul.
Presidentrix! era peste tot.
A fost parodiat.
- Tu ești soția! - Sunt doar...
Da, sunt și eu ceva.
Da. Nu aplaudați!
Doamne! Apăruseră și tricourile.
DOAR SOȚIA!
- Ai grijă! - Mersi.
Avea o înjurătură pe bluză.
Da, nu băga în seamă!
Ne vedem mai târziu, Solly.
Vii tu să ne iei? Nu Mona?
Da, vin eu.
Toby!
Am tot vrut să te întreb.
Ce faci? Ce fac copiii?
Suntem bine.
E clar că-i o schimbare.
Am așteptat să te întâlnesc
ca să-ți spun ceea ce sper că deja știi:
noi nu te părăsim.
Nu plecăm nicăieri.
Suntem și prietenii tăi.
Nu l-a șocat niciodată
că Rachel simpatiza această persoană.
Ca măsură de auto-protecție,
Toby se gândi la o fizioterapeută cu care se culcase.
Nu-și amintea cum o cheamă.
Jamie? Jasmine? Jill?
Ți-a fost greu?
Da... adică, nu.
Adică n-a fost o decizie de moment,
dacă asta întrebi.
Dar Cyndi voia amănunte.
Azi, toată lumea le vrea.
Ați ieșit seara?
V-ați certat la ședința cu părinții?
Dar păreați fericiți la gala primăverii.
Întrebările nu erau despre Fleishman,
ci despre căsnicia unei persoane.
Ne certăm prea mult?
Certurile sunt urâte? Facem destul sex?
Suntem prea nefericiți?
Ce înseamnă „prea nefericiți”?
Jenny!
Numele fizioterapeutei era Jenny!
E evident că fetele sunt apropiate.
Te poți baza pe noi că vom avea grijă ca asta să nu se schimbe.
Scuze...
Suntem alături de tine.
„Sper că ne vedem deseară.”
Scuze. De la muncă.
Am o biopsie.
Ești tot la spital?
Lumea se tot îmbolnăvește.
Cerere și ofertă.
- Da. - Da. Oricum...
Mă bucur că te-am văzut.
Trebuie să ieșim la cină cu copiii,
fiindcă ultima dată ne-am distrat mult.
Oare?
Vechi de 40 de ani. Făcut de călugării romani.
Se fac doar opt cutii pe an.
Îmi place asta.
- Vreau și eu. - Știu pe cineva.
- Nu pot spune cine. - Hai, omule!
Același anturaj mereu.
Mamele, prietene cu Rachel, ai căror soți
erau ca o boală cronică cu care se lupta Toby.
Todd Leffer, manager de portofoliu
la un fond mutual
și care avea, bineînțeles, o poză cu el
lângă o girafă moartă și fiul viu al lui Trump.
Rich Hertz, al cărui nume însemna efectiv cuvântul „bogat”
și al cărui tată făcuse avere în anii '80,
cumpărând asigurări de viață
de la cei care aveau SIDA.
În final, regele alfa al balului,
Sam Rothberg, vicepreședintele unei companii farmaceutice
care s-a ajuns vânzând Vicodin
fiecărei gospodine din țară.
Nu și soției lui,
care era deja îmbibată de Xanax.
Cum merge cu ficatul, omule?
Păi, oamenii se îmbolnăvesc...
Vreau să te întreb ceva, Toby.
Dacă copiii tăi ar vrea să facă medicina,
ce-ai spune?
Nu. N-ai înțeles, da?
A fost o insultă. Mă insulta.
Tipul a făcut bani cumpărând
ipoteci în statele cu legi de evacuare urgentă
ca să-i facă pe ăia să se mute la bloc
și mă întreabă dacă pe bieții mei copiii i-aș împinge spre viața mea de rahat?
Păi, așa ai face?
Dna Fields. Bună!
Sunt dr Fleishman. Deranjez?
Până își terminase rezidențiatul,
medicina trecuse prin atâtea tulburări
încât, brusc, chiar dacă era specialist
la un spital de top din Manhattan, nu câștiga cât să-i ofere
lui Rachel stilul de viață cu care ea voia foarte tare
să se obișnuiască.
Ea n-a înțeles că munca lui era, în sine, răsplată
și confort.
Mai ales în săptămânile delicate de după divorț.
Clay, care este cea mai cunoscută masă vasculară?
Carcinomul hepatocelular.
Ar fi corect, dar carcinomul hepatocelular
nu e nici vascular, nici cunoscut.
E hemangiomul.
Îmi cer scuze, Clay...
Ascultați...
Nu știu dacă se cuvine,
dar eu tot o spun.
Sunt în divorț.
Nu vreau să fiu rău.
Dacă-i așa, iartă-mă.
- Ești bine? - Da, sunt bine.
Și acum ce vei face?
Ne ducem la psiholog ca să vedem cum să-i protejăm pe copii.
M-am mutat într-un loc nou.
E grozav, dar ești pe aplicații?
Ce?
O să fie distractiv.
Aveam un cont pe JDate. Mai sunt conturi pe JDate?
Asta e diferită.
Nu foarte diferită. La fel de înfricoșătoare.
Tu ești încă activ.
Da, sunt.
Avem aici un cuplu.
Ce e asta? La ce mă uit?
Ăla e farul ei.
Farul ei?
Indică disponibilitatea unei persoane.
- Disponibilitate? - Dacă e liberă.
- Bine. - Și excitată.
Și tu faci asta?
Înțelegi acum?
Bine, mersi. Lăsăm asta.
- Avem pacienți de văzut. - Da.
Viețile trebuie salvate.
În sala de operație!
Te joci de-a Dumnezeu.
Nimeni nu moare la noapte.
Nu pe tura mea.
A studiat pasiv aplicațiile timp de vreo două săptămâni,
- ... neimplicându-se... - Ne vedem luni.
... până într-un weekend.
Rachel luase copiii cu ea în Hamptons.
Era primul lui weekend fără ei.
Le ducea așa mult dorul, încât îi venea să moară.
Completează-ți profilul, iubitule!
Aplicația l-a întrebat:
„Care e filmul tău preferat?”
Absolventul
Era, de fapt, Tornada.
L-a mai întrebat:
„Ce faci într-o duminică ploioasă?”
„Dezleg un rebus.”
Mă masturbez pe filme porno.
„Mâncarea favorită?”
Salata Cesar. Cu creveți.
De fapt, pui cu legume la aburi, fără sos, fără ulei.
„Ce Soare, Lună și ascendent ai?”
Ce e ăla ascendent?
Poate s-a cam lăudat la unele răspunsuri,
dar fusese sincer în lucrurile esențiale.
Apoi l-a întrebat: „Cât ești de singur?”
Sunt divorțat.
Adevărat.
Aplicația voia o poză.
Ești pregătit?
Introduceți datele cardului
Ești pregătit pe bune?
MESAJE Mila - Bună!
- Bună! - Salut!
- Salut. Ce faci?
Ești drăguț.
- Ești doctor? - Bravo!
- Emoji cu vampir. - Unde stai?
- Unde locuiești? - Brooklyn.
În Queens.
Doctor în spital sau doctor în engleză?
Unde se află ficatul?
Dacă ești nemernic...
Am mai pățit asta.
Nu, mulțumesc.
Și eu am copilărit în LA.
Prieteni, și-a pierdut toată sâmbăta cu asta.
Am trecut la asistență socială, dar mi-e dor.
Băusem prea mult.
Apoi, weekendul.
Relaxare cu vin.
Îmi plac maturii.
Semeni cu cineva.
- Emoji cu bunic. - Ești sexy!
Emoji „nervos cu fum pe la colțurile gurii”...
Trebuie să înțelegeți că Toby n-a fost tocmai
un bun dezirabil în tinerețe.
Ești atrăgător.
Unde ai fost până acum?
Emoji cu samba în rochie de seară.
Emoji „cană cu lapte”.
Gata despre mine. Dar despre tine?
Tata a fost și el doctor.
Emoji cu diavol vișiniu.
Duminică seara, îl dureau obrajii de la atâta bucurie și mirare
și încheietura mâinii, de la mișcări repetitive.
Când o să-ți văd fața drăgălașă?
Brusc, și-a dat seama
că era ceva real.
Nu multe stau în nemișcare.
Acel imbold spre înainte te poate scoate oricând din tristețe
ca să te invite să te realături celor vii.
„Deci, ne vedem? Semne de întrebare.”
„Răspunde-mi, drăguțule!”
„Scuze. Da, abia aștept!”
Rahat!
Joanie. Bună!
Da, acum urc.
Uită-te la asta!
E ca nou.
Fără cicatrici. Parcă nu s-ar fi întâmplat nimic.
Ficatul e ceva de admirat.
Pe bune, spune-mi ce organ e la fel de iubitor de viață.
Uită-te la el!
Uite din ce și-a revenit!
Ar trebui să fim ca el.
Ficatul e aleatoriu.
Toate organele sunt așa, dar numai ficatul se vindecă.
E plin de iertare.
Înțelege că ai nevoie de încă o șansă ca să-ți pui viața în ordine.
Și nu doar că te iartă.
Practic, uită.
În zilele negre ale căsniciei,
Toby își vedea de treabă la spital.
Cu colțul ochiului se uita mereu la ficat,
care-i șoptea că, într-o zi, nu va exista un semn clar
al deteriorării, și n-o va putea repara.
Toby, avem un pacient de la Urgențe.
Grozav. Să mergem!
Sunt hepatolog.
Am venit fiindcă soția ta are icter.
Da. Bine.
Ne spui ce s-a întâmplat?
Se bâlbâia puțin, vorbea fără noimă.
Era mai stângace ca de obicei.
În final, am zis să venim la doctor.
Am urcat în mașină, iar pe drum,
a leșinat.
Poate că doarme?
O să aflăm. E pe mâini bune.
Asistenta Ortiz te va duce la salonul familial,
iar noi îți vom examina soția ca să vedem ce are.
Ce avem aici?
Da, e ciroză alcoolică.
- Da. - A tras la măsea.
Probabil bea pe ascuns de ani buni.
Pari foarte sigur. Joanie?
- A spus că se bâlbâia. - Da. Ce voia să zică, de fapt?
A zis că era stângace și se bâlbâia.
- E beată. - Phillip!
Scuze. Alcoolică.
Persoană cu alcoolism.
Alcoolic-americană.
Bine. Soțul...
a spus că era mai stângace ca de obicei.
Deci, asta se întâmplă de mai bine de o săptămână.
Altceva?
Ia antidepresive?
Ia Zoloft de o lună.
De unde ai știut?
- Sunați-l pe internist! - Bine.
Acum o lună i-ai prescris Zoloft.
Zicea că se simte deprimată.
Avea transaminazele mărite?
N-am verificat.
N-ai verificat. Are AST-ul la 145
ALT-ul la 103 și bilirubina la 14.
E letargică și hemoragică.
Colesterolul total e 98.
I-a cedat ficatul. E galbenă ca ceara.
Din experiența mea, femeile trecute de 40 de ani
devin depresive și beau peste măsură la prânz.
Da? Bravo ție!
Mă duc să-ți tratez pacienta.
Scuze. Voi să nu faceți așa.
Uite care-i treaba.
Internistul femeii o putea ajuta dacă o lua în serios.
N-ar fi avut acum simptome neurologice și un ficat nefuncțional.
Asigurările nu plătesc mai mult de 15 minute.
Trebuie să ascultați. Da?
Considerați timpul ăla o pierdere.
Trebuie să întrebați și să vă pese.
Ce spunea dr Osler?
Îți amintești?
Ascultă pacientul.
Îți va spune diagnosticul.
Da? Haide!
Uitați-vă mai atent!
Doamne!
Are un inel roșcat în jurul irisului.
- E boala Wilson. - Da.
Am mai întâlnit-o doar o dată.
Vedeți?
Doamne! E atât de frumos!
Da.
Ca boală letală, e destul de drăguță.
Corpul ei nu procesează cuprul.
Se manifestă prin ceea ce ați numit stângăcie.
O noapte de beție o poate declanșa.
A fost la Vegas cu prietenele în ultimul weekend
la o petrecere a burlăcițelor.
E bine de știut.
Dr Clifton va consemna în detaliu.
- Da? - Eu ce fac acum?
Luați-vă liber câteva zile,
sunați-vă familia și prietenii
ca să vă ajute cu copiii.
Vă anunțăm dacă apare ceva, da?
Bine. Aveți grijă!
- Mulțumesc. - Da.
Niciodată?
Sunt casnică.
- Stau acasă. - Ești o legendă.
Fără droguri? Sau țigări?
Țigări?
Ești nebun?
Ce-ar spune de mine celelalte mame?
Aș fi un paria.
Știai că singurul lucru pe care-l inhalează Libby în plămâni
- ... este poluarea? - Da. A crescut.
- Confirm. - Mulțumesc.
Știu un tip care locuia, pur și simplu, sub o peșteră.
Nu în ea, ci sub ea. În Argentina.
Cultiva un soi de iarbă
în combinație cu un extract.
Erai drogat, dar nu știai că ești drogat.
Scuze. Cum vine asta?
Aș vrea să știu că sunt drogată.
- Sunt drogat acum? - Dar eu?
Nu. Mi-ar fi foame dacă aș fi.
- Nu sunt. - Semn clar.
- Gata? - Un minut.
Mi-e foame.
- Sendviș cu ton. - Mersi.
Scuze. Îmi pare rău...
Asociația Medicală Americană
recomandă să mănânci ton o dată pe lună.
Ăia sunt niște animale.
Un sendviș cu ton ar fi minunat, te rog.
Eu vreau un Lumberjack.
S-a putea niște brânză la grătar lângă?
Ce copil!
Eu vreau spanac și omletă din albuș,
fără unt, doar cu puțin ulei.
Cartofi țărănești sau pai?
Nu vreau deloc.
Nici pâine, te rog.
- Îmi place. - Bine.
Mulțumesc.
Noi trei începusem să ne vedem regulat pentru prima oară după ani buni,
de când Toby ne-a spus la telefon că urma să divorțeze.
E o nebunie, fiindcă, în spațiu,
indiferent unde,
te simți mereu în centru.
Te-ai gândit că, probabil,
nu trebuia să te faci avocat?
În fiecare zi.
Cum a fost azi?
Bine. Banală.
Toby Fleishman?
Elizabeth Slater. Toby Fleishman.
Doamne!
Mă cheamă Epstein acum, dar... Da, salut!
- Salut? - Bună!
Te-am sunat să-ți spun că divorțez.
O fac la sfatul unui terapeute
care crede că mă vindec
dacă apelez la cei pe care nu i-am văzut de la declinul căsniciei.
Am fost șocată.
Sunt șocată.
Am plecat de-acasă.
Iau copiii în fiecare al doilea weekend
și când ea lucrează peste program.
Mi-a fost greu multă vreme.
Am fost la un terapeut marital
care spunea că avem trei din cei patru călăreți
ai apocalipsei conjugale.
Care sunt ăia?
Disprețul, cred, a fost primul.
Defensivitate.
Și izolarea... Știi ce?
Nu-l mai știu pe al patrulea.
Nu cumva să fii o nemernică?
Elizabeth. Posibil.
O urăsc.
Adică... Pot s-o spun?
Știu că am spus-o, dar pot s-o spun?
Da, știu.
A trecut mult, Elizabeth.
Vreo 10 ani? Sau 12?
De când nu te-ai deranjat să vii la nunta mea.
Deci, 12 ani.
Îmi pare rău. Mi-a fost foarte greu.
Da, ar fi trebuit să mă suni, știi?
A fost un coșmar.
Ne certam în public.
Îmi pare foarte rău.
N-am putut.
Totuși, trebuia să mă suni.
Am aranjat să ne vedem imediat.
Mi-am luat puțin liber de la viața
de casnică din New Jersey ca să vin în marele oraș.
- Bună! - Salut!
- Bine. Hai! - Da.
Să ne îmbrățișăm.
Luăm ceva de mâncare?
Nu vreau. Am mâncat marți.
- Ești bine? - Da, sunt bine.
Bine.
Nu știu. Mă îngrijorează copiii.
Urăsc weekendurile în care nu sunt cu ei.
Mă trezesc panicat în noul apartament,
care e o colibă pe lângă palatul din care am plecat.
- Sigur. - Pe bune.
Dar...
Cred că greul a trecut.
Și cred că...
am ajuns la partea interesantă.
Privește!
Ce este asta?
O adunătură de partenere sexuale interesate
care se pare că formează substratul acestui oraș.
O fi fost aici de când lumea.
Toby Fleishman.
Drace!
Îți închipui anii ăia
în care nu le puteam privi în ochi și...
Nu-mi vine să cred că aici te-a parcat viața!
Știu că n-am ținut legătura,
dar cumpăr revista și caut
în fiecare lună numele tău, citesc articolele,
și, Lib, vocea ta îmi sună în urechi.
Sunt mândru de tine, știi?
Da. Nu mai lucrez la revistă.
Nu mai lucrez nicăieri acum.
Asta este...
Da.
Amicul nostru, Seth, n-a întrebat multe.
Omule.
Lumea e stridia noastră acum. Linge!
- Încerc... - Am o idee grozavă.
- Da? - Du-te acasă și pune-ți șortul!
- De ce? - Mergem la yoga.
E sâmbătă seara.
E sâmbătă după-amiază. Crede-mă!
Ce? Nu pot. Am băut.
Locul e deținut de unul care s-a antrenat cu Bikram.
Și-a făcut un alt grup care aproape a pus
sistemul politic indian în genunchi.
- Serios? - Da.
Știi cine merge la yoga?
- Fetele. - Corect.
Mersul tău la yoga arată unei femei
că ești evoluat și neîncăpățânat
în a susține patriarhatul de care ei nu-i place și se teme.
Trebuie să merg acasă. Tu n-ai o relație?
O fac pentru tine, nu pentru mine.
Câte reușești să agăți?
Cam 60%.
Adică 30%. Nu țin evidența.
Trebuie să fii la 100%.
Doar asta să faci acum, să agăți.
Ești în floarea tinereții. Ești aur pur.
- Ai pretenții? - Aș băga penisul
și într-un măgar acum, așa pretenții am.
Atunci, care e problema?
Problema? Nu știu.
Ies dintr-un mariaj de 15 ani
cu una care ura că mă pișam din picioare.
Trebuie să mă vindec.
Mi-a fost dor de tine, omule.
Du-te și ia-ți șortul!
Apoi, Toby ne-a invitat la el,
când copiii erau la Rachel în weekendul ăla.
Noi trei, împreună după 15 ani.
N-ai vrut în centru?
Copiii sunt aici, eu lucrez lângă parc,
deci sunt un fel de prizonier în Upper East Side
până ce curtea de la Haga mă lasă să plec.
Îți trebuie storuri.
Da, știu. Și un prăjitor nou.
Știi cine are? Rachel.
Declar locul ăsta absolut încântător.
Ador apartamentul.
Îmi amintește de locul în care stăteam cu Adam.
Da?
Îmi amintește de dormitorul din Israel.
- Răutăcios. - Îmi place.
Uram casa aleasă de Rachel.
Cu tavanul ăla înalt.
Cu ușierii îmbrăcați ca la armată.
Divorțul e ca în jocul Othello.
Începi căsnicia doar cu jetoane albe, nu?
Apoi, apar jetoanele negre ici colo.
Te cerți, dar apoi râzi
și e bine, fiindcă jetoanele albe predomină, nu?
Apoi, ceva se întâmplă, căsnicia se destramă,
și, brusc, peste tot sunt doar jetoane negre.
Așa se joacă Othello?
Ar trebui să schimbe numele de Othello, nu?
Iar acum, până și amintirile plăcute sunt mânjite cu negru.
Pătate. Ca putrede din start.
Nu toate.
Ba da, toate. Da?
Îți revezi toate acele amintiri, cearta din luna de miere,
disputa pe numele copilului,
și, brusc, nu ți se mai par certuri nevinovate.
Erau, de fapt, previziuni.
Când ne căsătorim, n-avem cum să înțelegem
ce înseamnă „pe veci”, știți?
Mereu am zis-o.
Căsătoria e pentru fraieri.
De unde să știi cum te vei simți
după ce trece de trei ori vârsta ta de-atunci?
Câți ani aveai
- ... când te-ai căsătorit? - 26.
- Treizeci. - Treizeci.
Creierul încă îți creștea?
Creierul tău crește?
Eram ridicol la 20 de ani. Cu cine să mă fi însurat?
Ce decizii sau alegeri aș fi făcut?
Crești. Te schimbi.
Ca în Prietenii tăi.
Mi-a plăcut serialul de la început.
Acum, dacă aud melodia de generic, îmi vine să mă omor.
Nu trebuia să te uiți la el.
Văd oameni care evoluează față de cei cu care sunt.
Toți bărbații de la locul meu de muncă
sunt niște creaturi nefericite și disperate
care se fac mangă la chefurile burlacilor,
fiindcă se tem să meargă acasă.
Dar știți ce?
Am fost la nunțile lor. I-am văzut.
Erau îndrăgostiți.
Erau fericiți.
Tu și Rachel erați fericiți.
- Da, eram. - Da, erați.
Atunci, cum ar putea un privitor inteligent
să aleagă așa ceva?
Mai mergi la terapie?
Nu. Aplicațiile sunt terapia mea.
E ca o terapie de grup unde la sfârșit
îți bagi penisul în gura terapeutei.
Terapeuta mea așa face.
Ne-am întâlnit, am râs.
Dar, în râsul nostru, am auzit ceva periculos,
sunetul tinereții noastre.
Care ne-a adus aici, în ziua
în care Rachel a adus copiii acasă la Toby
cu o zi mai devreme decât trebuia.
Face numai ce vrea.
N-ar fi trebuit să mă mire
că a adus copiii cheauni de somn la patru dimineața.
Patru dimineața! Scuze.
Iar sunt furios.
Credeam că va fi o bună parteneră de divorț.
De ce-ai crede asta? A fost o soție groaznică.
Da, știu.
Credeam că avem o înțelegere
în care să ne suportăm
și să ne comportăm normal.
Dar, din câte știu,
eu sunt normal, iar ea e nebună. De aceea n-o să meargă.
Scuze.
Am întâlnire deseară.
Să văd.
Bine.
Așa. Ce părere ai de ea?
Drăguță.
Câți ani are?
- Să văd. - Nu știu.
Mi-a zis că are 39.
- Nu. - Nu?
- Nu are 39. - Nu?
Ce e ciudat la întâlniri e că nimeni nu are 39 sau 29 de ani.
Fie 40, fie 30.
N-ar trebui să permită vârsta, fiindcă nu există.
Cum a mers cu zooloaga?
M-a înspăimântat. Voia s-o sugrum.
Ce?
Da. Se întâmplă mereu.
Femeile au scăpat din lanț.
Sunt emancipate.
Asta e opusul emancipării.
O fac fiindcă au văzut în filmele porno.
- Ce-ai făcut? - I-am zis că am făcut un jurământ.
Pe bune. Poți să mori din asta.
I-am spus.
Jurământul zicea ceva și despre faptul că ea e o perversă
care vrea să fie puțin pălmuită?
Haide! Nu.
Despre ce vorbeam?
- Vârstă. - Da.
Când eram pe aplicații,
puneam la căutare vârste între 21 și 28 de ani.
Și găseam de maximum 35 de ani.
- Eram șmecher. - Încetează!
Nu-mi plac femeile mai tinere.
- Nu? - Nu.
Pe bune.
Nu suntem bătrâni, da?
Nici cele de vârsta noastră. Cele tinere ne urăsc mai puțin.
Crezi că ai gândit-o bine?
Mă înșel?
Nu știu.
Dar asta face ca o fată să se întrebe
ce succes ar avea pe piață.
Tu n-ai de ce să-ți faci griji.
- Ești căsătorită. - Și el a fost.
Am ieșit de două ori cu tipe de 25 de ani,
apoi am schimbat parametrii de căutare între 39 și 47,
fiindcă, dacă ele vor copii,
nu vreau să le irosesc timpul. De asemenea...
De asemenea, nu pot fi cu cineva
care nu înțelege consecințele.
Felul în care te tratează viața,
chiar dacă ești prevăzător sau cuminte.
- Omule! - Știu. Scuze.
Sunt furios pe Rachel,
care e matură și înțelege consecințele.
Și, cu toate astea...
Poate orășenii au aflat de promiscuitatea ei
și o vor omorî cu pietre în piața publică.
Nu e frumos.
- Poate că următorul bărbat... - Da?
... care-i va vizita „subsolul”...
Da.
... va strănuta tare.
Te rog, nu!
Care va urca prin vagin și îi va provoca o embolie.
Nu așa faci embolie.
Sunt sigură că așa faci embolie.
Mersi că mă susții.
Oricând.
Trebuie să plec. Împărțiți voi ce-a rămas.
- Bine. - Mersi mult.
Mulțumesc.
Bine. Vă iubesc.
Bine.
- Pa! - Pa!
La revedere!
Salut! A fost bine azi?
Salut și ție!
E un concurs STEM la Y.
Ne putem înscrie?
Câștigătorul merge la târgul de științe.
Se poate aranja.
Mama zice că am „spirit competitiv”
de la tatăl bun la științe.
Bine. Vine autobuzul.
Ce e?
Nu urc în autobuz.
Hannah, vino!
Nu.
Mă faci de râs.
Bine. Asta e o prostie.
Vino cu noi, altfel nu mai mergi la Lexi.
Nu putem lua taxiul?
Trebuie să înveți să trăiești printre oameni
fără a vrea sau a trebui să fii ca ei.
Trebuie să cunoști valorile.
Nu e bine să eviți să fii văzută în autobuz.
Să nu vrei să iei autobuzul e greșit,
din milioane de motive.
- Tată! - Da?
Pot să iau ore de golf?
Vrei golf... Da, sigur.
O să văd, amice.
Pentru a zecea oară în acea zi,
Toby s-a întrebat ceea ce se întrebase
la fiecare câteva minute de la separare:
„Cum am ajuns aici?”
„Cum de am ajuns un divorțat?”
„Cum să fie copiii mei ca acești oameni
„când ei seamănă cu mine?”
Cum a ajuns aici?
- Tată? - Da.
Mi-am ales proiectul.
Putem face suprapunerea cuantică?
Pisica lui Schrödinger.
Posibil. Dar nu vreau să ucid ființe vii.
Nu se poate fără pisica moartă?
Găsim noi ceva, da?
- Tată? - Da.
Ne putem lua câine?
Doamne! Pe bune?
Nu știu. Întreab-o pe mama!
Mă duc să mă schimb.
- Unde pleci? - La întâlnire.
- Mersi, Hannah. - Ce?
Nu vrei să lucrăm la proiect?
Ba da. Știi când te duci cu copiii la joacă?
Așa fac și adulții.
E sănătos. E normal.
Da. Mona!
Mona!
Mersi mult că ai venit.
- Bună! - Îți sunt recunoscător.
Bună, Mona!
Bună, scumpo! Mă bucur să te văd.
Mona, m-ai salvat.
Poți primi costumul nu doar de Halloween.
- Ar trebui să fiu pedepsită. - Se poate aranja.
E bine să vă uitați la asta?
Strici totul!
- Bine. - Ochelarii ăia...
Se născuse în acea vară
asemenea unui pui de focă având ochii strânși.
Acum îi deschisese. Era din nou elev.
În acel scurt timp, învățase milioane de lucruri noi.
Printre ele și faptul
că, dacă privești cum trebuie,
poți vedea lumea prin ochii aplicației de întâlniri:
un New York plin de oameni
având un singur imperativ:
de a regula, linge, suge, a băga degetul sau a respira cald
pe un trup cald cu program compatibil.
Încercând să-și revină în aceste ultime luni,
s-a bucurat de această simplitate.
Salut!
Ești Alex?
Nu. Sunt Toby.
Bineînțeles că ești.
A aflat că nu e singur în căutarea
unei persoane cu care să discute, s-o sărute și s-o incite,
chiar și pentru o noapte.
Avea întâlnire cu Tess,
cu care vorbise murdar prin mesaje toată săptămâna.
Încerca să-și amintească cum arată, dar primise
prea multe poze cu părți din corp
și își dăduse seama că nu-i mai știa fața.
Emoji cu biceps.
Emoji cu dat din umeri, gen „ce-o să faci?”.
Bună!
A făcut 50 de ani și a devenit depresiv,
așa că l-am trimis la un curs de supraviețuire
cu un mentor faimos.
Am dat 10.000 de dolari pentru un weekend.
Doamne!
- E șaman acum. - Era de așteptat.
S-a întors și mi-a zis
că vrea să facă sex în trei.
M-a surprins, dar mi-am zis că îmi oferă o viață bună.
Așa că am acceptat.
Va trebui să facem niște reguli, dar de ce nu?
Încă n-am murit.
Ai fost foarte generoasă.
De fapt, voia s-o facă în trei cu alte femei.
Cu alte două femei.
- Fără mine. - Nu!
Asta-i absurd.
Mentorul i-a zis să facă asta?
Să-și trăiască adevărul lui, cam așa ceva.
Adevărul lui?
Jur, crezi că știi persoana, până când vine și face ceva
ce nu-ți imaginai nici în cele mai nebunești visuri.
Ăsta da adevăr!
Ăsta e adevărul meu.
Cum v-ați cunoscut?
E ironic.
La un sex în trei.
Ceea ce Toby aflase în acea vară
a fost că era iarăși dorit.
Toby! Da!
Era dorit deasupra.
Era dorit dedesubt.
La pământ.
Era dorit în patru labe, ceva nou pentru el.
Am înțeles, doamnă.
Era dorit s-o facă încet.
Era dorit s-o facă rapid.
Voiau să știe dacă ejacula mult.
Era dorit să vină la mami.
Voiau să-i spună „tati”.
Era îndrăgostit nebunește de fiecare.
În acele nopți, nu se întreba de ce o pățise tocmai el.
Albert, fratele meu!
În acele nopți, mulțumea lui D-zeu că viața e lungă
și că putea experimenta aceste lucruri noi.
Fusese pierdut complet.
Dar seară de seară, se regăsea puțin câte puțin.
Știu. Facem despre relativitate.
Da. Nu e o idee rea.
Cred că e pentru mine.
Bună dimineața, domnule doctor!
Cine e Tess?
Tess? E o rezidentă. Colegă cu mine.
E o pacientă nouă.
Pacientă bună.
„Mi-a plăcut aseară.
„O să-ți placă să-mi smulgi noua lenjerie.
„Emoji cu inimioare,
„cu craniu otrăvitor și braț de robot.”
- Am găsit de 25 de cenți. - Da, vin.
„Mâine-seară?”
„Eu am copiii. La tine?”
Două piese bune!
Știu, amice.
- „Emoji OK.” - „La șase?”
Să văd dacă mai găsesc.
Da. Continuă!
„Strada East 91, nr. 866. Oricând după cinci.”
„Emoji cu râs și plâns.”
Dacă trebuie să te sun?
Familia Leffer are fix. Sau telefonul lui Cyndi.
Nu m-ai sunat niciodată până acum.
Îmi cumperi telefon?
Îți cumpăr când faci 12 ani.
Abia peste patru luni.
Deci, trebuie să rămâi fiica mea încă patru luni.
În drum spre familia Leffer,
Toby simțea aceeași neliniște pe care o avea
când își lăsa fiica în prima linie a războiului social.
Dar, momentan, se gândea,
trecând pe lângă o intrare,
cum ajunsese să i-o frece acum o săptămână
o scriitoare cu care ieșise.
Pot să schimb locul pentru bat mitzvah?
Știi, am tipărit deja invitațiile și am dat avansul.
Încă nu am rochie.
E abia în noiembrie. Și deja știi versetele.
Asta e cel mai important.
Bine, tată.
Familia Fleishman! Bună!
- Bună, dna Leffer. - Bună!
Lexi!
Hannah, hai să-ți arăt ceva!
Bună, dr Fleishman!
Bună, Lexi!
Hannah, dacă ai nevoie... Bine.
Băieții au planuri mari deseară?
Mergem să cumpărăm cărți.
Frumos!
Ce face doctorul cel bun?
Toby!
Voiam să veniți la club cu copiii weekendul viitor,
dar Todd zice că nu jucați nici tenis, nici golf.
Eu joc baschet.
Pe bune?
Du-te naibii, Todd!
Bravo!
Ți-a frecat-o cineva la ușă, Todd?
Bine.
Rachel va lua fetele
pentru spectacol, la patru.
„Tu ești doar soția.”
Cortina se ridică la șapte.
Rachel a făcut rezervare la Joe Allen.
Nu-i așa că-i drăguță?
Sun-o pe Hannah dacă e ceva, da?
Nu are telefon.
- Toby! - Da?
Ia-i fetei telefon!
O seară plăcută, băieți!
Pa! Pa, Solly!
„Familia Leffer te așteaptă la patru pentru Joe Allen și spectacol.”
Ce ai luat?
Să vedem... 4.000 de adevăruri despre Univers.
E bună. Iar asta...
Asta e mai mult pentru adulți.
Nu au cărți pentru copii despre relativitate.
Da, e logic.
Ia-le pe astea!
Le luăm pe astea două.
Bine. Doar astea?
Da.
Ați sunat la Rachel Fleishman.
Dacă e urgent, sunați-o pe Simone, asistenta mea la...
Același lucru se întâmplă concomitent.
Dacă cineva îl vede din unghi diferit...
Da, e la fel de real.
Știi ce?
Ține degetul așa!
Așa, bun.
Închide ochiul drept!
Bine. Acum închide stângul!
Ciudat, nu?
Perspectiva e diferită, dar amândouă sunt reale.
Brusc, Toby își dădu seama
că Rachel nu-l mai sunase
de când vorbiseră vineri dimineața.
„Semn de întrebare. Semn de întrebare.”
„Unde ești, Rachel?”
„E duminică.
„M-am săturat de rahatul ăsta.”
„Bună, Toby, este ora 16:30.
„Rachel n-a apărut,
„iar eu am de mers cu Todd la turneul de golf.”
Trebuie să mergem! Hai!
A sosit tatăl tău.
Unde e mama?
Mama întârzie. Stă mai mult la yoga.
Nu știu. Poate... Bună!
Poate au adormit.
Nu e amuzant.
De obicei, nu întârzie. E la muncă.
Ce-ai zice să vii la mine și să te ia de acolo?
N-o duc pe Lexi în apartamentul tău.
Ce-ai zice să nu mergi nicăieri dacă o ții tot așa?
Doamne!
În acel moment, Toby s-a întrebat
dacă nu era ciudat că nu mai vorbise cu ea
din acea dimineață de vineri.
Fără emojiuri cu dat ochii peste cap sau cu degetul mijlociu,
fără trei puncte.
Nu l-ar fi ignorat, pur și simplu.
N-ar fi rezervat locuri la spectacolul
la care contribuise și ea, doar ca să strice încasările.
Nu l-ar fi dezamăgit pe șeful de sală de la Joe Allen.
Pe Toby? Da.
Pe șeful de sală de la Joe Allen? Nu.
Ce e?
Bună!
Aici locuiește tatăl tău?
E ceva temporar.
Nu e temporar. Nu prea pot vorbi acum.
Bine.
Pa!
Salut!
Cum ți-a fost ziua în lumea reală?
N-ai ratat nimic.
Lumea reală e mult prea supraevaluată.
Cum merg lucrurile aici, în paradis?
În ultima vreme, m-am tot gândit la Toby și la întâlnirile lui.
Vii acasă singur, vii acasă cu cineva.
Nu m-am îndrăgostit de el și n-am vrut să divorțez.
Numai că viața lui Toby nu mai era previzibilă.
Oarecum, își recăpătase simțul eventualității.
Mă simțisem atât de bătrână!
Toby, de aceeași vârstă cu mine,
își dădea seama cât de tânăr este.
N-am crezut că e posibil ca doi oameni
de aceeași vârstă să se simtă atât de diferit.
Cine avea dreptate?
E un alt fel de a spune că și eu treceam prin ceva,
dar nu știam s-o numesc.
Sunteți Elizabeth Slater?
Am fost.
Semnați, vă rog.
Bine.
- Mersi. - Mulțumesc.
O LEGENDĂ ARE NEVOIE DE FOC CA SĂ RESPIRE - SETH
Dar nu e vorba de mine.
Nu știu ce tot faci, dar am doi copii în apartament
care merg la spectacol la 19:00, iar acum e 17:55.
Da. Ce e?
Da.
Pierdem rezervarea!
Nu ajungem la timp!
Nu știu unde e!
Dacă aș suna eu, ar răspunde!
- Te urăște! - Destul!
Slavă Domnului!
Mamă!
Toby!
Îmi pare rău. S-a schimbat planul.
- Ai cui sunt? - Ai mei.
Prietena fiicei mele, cea înaltă... Nu contează.
- N-am venit să mă umilești. - Nici nu încerc.
- Scuze. - Du-te naibii!
Da.
Tată! Unde este mama?
Femeia aia a greșit apartamentul.
Ești bine, amice?
Vă știa numele.
- Nu știu de ce plâng. - Doamne! E în regulă.
Te urăsc! Unde este mama?
- Nu știu, Hannah! - Unde este mama?
„Unde ești?”
Unde era?
E umilitor! Te urăsc!
Subtitrarea: Dan Butuza