- Multe lucruri nebuloase pe aici? - Da, d-le.
- Nu văd nimic. - Nu se vede nimic ziua, d-le.
Când soarele apune şi se întunecă,
se poate vedea un strat luminos de gaz ionizat,
în jurul nucleului în expansiune.
- Fascinant. - Nu-ţi pasă.
Hei, îmi place şi mie gazul.
5 ore până la lăsarea întunericului, d-le.
- Carter? - Da, d-le.
N-am mai fost pe planeta asta până acum, nu-i aşa ? Noi oamenii de pe Pământ.
- Nu, d-le. De ce? - Colonele. Maiorule.
Trebuie să vedeţi asta.
OK. Trebuie să ne spui unde sunteţi.
Corect. Spre est.
Incredibil, nu-i aşa?
Cred că i-a durut.
Teal'c, ce avem aici?
Nu cunosc acest tip de navă, O'Neill.
Nu este Goa'uld.
Nu e nici Asgard sau Tollan.
Semnele astea par a fi în limba celţilor antici.
Alo?
- Se pare că nu sunt supravieţuitori. - De fapt, suntem noi trei.
- Şi acum? - Tu să-mi spui.
Suntem exploratori paşnici.
OK? Nu vrem să facem rău nimănui.
Decât dacă suntem provocaţi.
Eu sunt Aden Corso, căpitanul navei Sebrus.
Acesta este ofiţerul secund, Tanis Reynard, şi navigatorul Lyle Pender.
Colonelul Jack O'Neill, US Air Force. Teal'c, Maiorul Carter, Jonas Quinn.
- Suntem de pe o planetă numită Pământ. - N- am auzit niciodată de ea.
- Este... - Drăguţă. E drăguţă.
Sunt sigur de asta. Îmi pare rău pentru primirea mai puţin călduroasă, însă ne-aţi cam luat prin surprindere.
- Nu am auzit când a aterizat nava voastră. - Nu. Nici n-aţi fi putut.
- De când sunteţi aici? - De prea mult timp.
- Aţi aterizat urât. - Nu e aşa de rău pe cât pare.
Eram în drum să înlocuim o echipă de mineri.
O furtună de asteroizi ne-a deviat cursul.
O conductă de combustibil s-a spart în timpul prăbuşirii şi am pierdut toate rezervele.
Nu aveţi cumva combustibil în plus pe nava voastră?
Nu chiar.
Motoarele sunt OK. Pur ÅŸi simplu nu avem suficientÄƒ energie pentru a le alimenta.
Avem acces la cÃ¢teva sisteme auxiliare.
Comunicaţiile?
- Primele care au fost lovite. - Nici n-am putut să trimitem semnalul de pericol.
E frustrant, pentru că planeta noastră Hebridan trebuie să fie aproape.
Am putea să vă arătăm direcţia dacă ne-aţi duce acolo.
- Asta ar putea fi o problemă. - Nu am ajuns pe planeta asta cu o navă.
- Am venit prin Poarta stelară. - Poftim?
Un mare O, în direcţia asta.
- N-am ştiut ce este. - Un dispozitiv de transport.
- Asta explică unele lucruri. - Să înţeleg că nu aveţi aşa ceva acasă.
Din câte ştim noi, nu.
Chiar nu aveţi o navă?
Nu.
Cum funcţionează această Poartă stelară?
Fiecare poartă are o adresă în funcţie de poziţia planetei în spaţiu.
Această adresă e reprezentată prin simboluri...
Carter? Teal'c? Scuzaţi-ne un moment.
Vreo sugestie?
Le-am putea oferi azil pe Pământ.
Sau le-am putea repara nava. Spun doar că e posibil.
Dacă nu au nevoie decât de combustibil, poate putem găsi un echivalent pământean.
Aş putea să le încarc bateriile. Va trebui să mă uit la sistemele lor.
Şi de ce am face asta?
Ca să pot să mă uit la sistemele lor.
Au mai multe cunoştinţe despre zborul spaţial decât noi.
Poate vor fi recunoscători. Cine ştie ce mai au de oferit?
OK.
Dar să-i taxezi la oră. Nici o reducere pentru ei.
Celţii au fost războinici formidabili la timpul lor.
Descendenţii lor ar putea fi nişte aliaţi preţioşi.
Te-ai uitat la Braveheart de prea multe ori.
Asta nu înseamnă că nu vă vom ajuta.
Carter trebuie să se uite la nava voastră.
În cazul cel mai rău ajungeţi pe Pământ.
Vă mulţumim. Am vrea să vedem lumea voastră şi să aflăm mai multe despre Poarta stelară.
Dar dacă ne puteţi repara nava, prioritatea noastră va fi să ajungem acasă.
- Să vedem. - În regulă.
T?
Nu ştiu, O'Neill.
- Ţine-mă la curent. - Într-adevăr.
- Ce poţi să-mi spui? - Nu la fel de multe ca inginerul şef.
E mort. Voi face tot ce pot.
Încă?
E ceva acolo, O'Neill.
Mişcă-te.
Corso!
- Au plecat? - Da.
Să mergem.
E mort, O'Neill.
Ce naiba a fost asta?
Tipii ăştia ne vânează de când ne-am prăbuşit.
Cu propriile voastre arme?
Căpitane?
Îmi pare rău că nu v-au avertizat despre asta.
A trecut mult timp de când au atacat ultima oară, am crezut că am scăpat.
- Cine naiba sunt ei? - Nu ştim.
Însă au omorât 5 oameni din echipaj de când ne-am prăbuşit,
i-au jupuit de vii şi i-au atârnat în copacii ăia.
- Oricine ar fi, sunt sălbatici. - De unde vin?
- Nu ştiu. Nu există nici o civilizaţie aici. - Nu am văzut nici o navă.
Ştim acum că Poarta stelară este un mijloc de transport,
poate au venit pe acolo.
Domnule, are nevoie de îngrijiri medicale.
În regulă. Să ne întoarcem pe Pământ, atunci.
Dacă puteţi face ceva s-o ajutaţi, vă rog s- o faceţi, dar eu rămân la navă.
Din ce ne-aţi spus este încă cea mai bună şansă să ajungem acasă.
Nu o s-o las pe mâna creaturilor alea, nu după tot ce au făcut.
- Apărarea sonică îi va ţine la distanţă. - Asta a fost supărator.
Putem apăra această poziţie până repară nava.
În regulă. Carter, Jonas, duceţi-o înapoi la Poartă. Vă acoperim noi.
Ne vom întoarce.
Mulţumesc.
Planeta lor se numeşte Hebridan. După cum se pare, strămoşii lor
au venit de undeva de lângă insulele Hebride de lângă coasta Scoţiei.
După poziţia sa în spaţiu am determinat că nu are Poartă,
cel puţin, nu una cunoscută de noi.
Cum a evoluat o societate umană acolo?
Este posibil ca Goa'ulzii să fi ţinut o Poartă acolo şi s-o fi luat-o cu ei când au plecat.
Misterul este cum de a evoluat societatea lor atât de mult peste nivelul tehnologic al Pământului.
Motoarele astea sunt atât de avansate pentru noi.
Folosesc azot lichid pentru a alimenta un sistem de propulsie cu ioni.
- Abia aştept să văd cum pot genera... - Evaluarea ta despre oamenii ăştia, maiorule?
Optimism prudent, d-le.
- Poţi să o repari? - Dacă pot reîncărca bateriile, folsind generatorul
cu naquadah şi nu sunt alte probleme cauzate de prăbuşire...
- Ia orice ai nevoie. - Mulţumesc, d-le.
Şi SG-15.
Da, d-le.
- Ai vreun nume pentru tipii ăştia? - Nu unul politicos.
- Ce arme au folosit înainte de a le lua pe ale voastre? - Nu ştiu.
Nimeni nu a supravieţuit primului atac. De atunci le-au folosit pe ale noastre. Se pare că le plac mai mult.
- Câte ar putea avea? - 8 sau 9.
- Umblă câte doi? - O echipă de cercetare.
- Probabil încearcă să ne testeze puterea de foc. - Care nu e prea precisă.
Am încercat să-l rănesc.
Cel care a scăpat, sunt sigur, vorbeşte cu prietenii lui acum.
Da, aşa spui tu.
Crede-mă, Colonele, când se întorc o vor face în forţă.
- Domnule, Hammond a trimis SG-15 ca întăriri. - Păzim Poarta.
Bine. Avem un număr necunoscut
de străini înarmaţi şi aparent ostili în această zonă.
- Vă păzim spatele. - Am adus echipamente pentru a repara nava,
însă am nevoie de ajutor ca să îl aduc acolo.
Într-adevăr.
- Ce mai faci? - Bună.
Bine, după ce au oprit hemoragia.
Calmantele nu sunt rele. Ar trebui să mă refac destul de repede.
Bine.
Vă sunt datoare.
Deloc.
Deci...abia aştepţi să reîntâlneşti pe cineva când te întorci acasă?
Nu-mi place să par ca un caz disperat, dar părinţii mei au murit când eram mică.
Am lucrat cu Corso după ce am absolvit şcoala de piloţi acum 10 ani.
Deci, el şi Pender sunt familia mea, mai ales după toate prin care am trecut.
Spune-mi mai multe despre Poarta stelară.
Cum funcţionează mai exact?
În principiu, foloseşte o dimensiune din afara timpului şi spaţiului noastre,
pe care o numim subspaţiu, şi creează o gaură de vierme,
care e ca un tunel între două Porţi conectate.
Şi câte Porţi stelare există?
Foarte multe.
Şi există şi alţi oameni ca noi?
Da.
Unii primitivi, unii avansaţi, alţii non- umani, după cum deja ştii.
Unii sunt buni, alţii răi, alţii foarte răi.
Dar toată chestia asta e fantastică.
Da.
Aşa se pare.
Nu avem diagnosticul motorului, nici starea sistemelor de susţinere a vieţii.
Sistemele de arme funcţionează din baterii,
dar fără calculator nu ştiu câtă putere a mai rămas.
Mai întâi trebuie să aibă energie, ca să pornească din nou calculatorul,
apoi putem rula un diagnostic complet.
Ştii cum putem interfaţa sursa noastră de putere cu sistemul vostru?
Îţi arăt camera motoarelor.
Ştii, eu mă ocup mai mult cu a spune altora ce să facă...
zboară încolo, repară asta...
nu distruge nava.
Uneori funcţionează, altădată nu.
Ăsta e cuplajul de forţă principal.
Asta va merge.
Va trebui să modific câte ceva, dar ar trebui să meargă.
Uimitor.
Pentru o aşa-zisă persoană mai puţin avansată te descurci bine cu tehnologia noastră.
Ai noroc. Am mai multă experienţă cu chestiile astea decât mulţi de pe planeta mea.
În plus, tot ce facem de fapt e să conectăm nava ta la bateria mea.
Cum spui tu.
Cred că n-a ieşit prea bine, nu?
Lasă-mă să înţeleg, maiorule. Eşti ofiţer în armata planetei tale.
Eşti om de ştiinţă, explorator şi, după cât se pare, un mecanic destul de bun.
Şi fac un sufleu foarte bun.
Poftim?
E ceva de mâncare. E foarte greu de făcut.
Ei bine, adaugă la lista asta amuzantă, fermecătoare şi frumoasă.
Îmi pare rău. Nu am vrut să te jignesc. Regula 1 când eşti blocat
pe o planetă străină şi cineva se oferă să- ţi repare nava: fă-i complimente exagerate.
- Dă-mi aia. - Da.
Mulţumesc. Şi continuă.
Colonelul O'Neill nu are încredere în noi, nu-i aşa?
Încrederea se câştigă greu pentru noi,
şi Colonelul O'Neill este mai puţin preocupat să-şi arate neîncrederea.
- Deci de ce ne ajutaţi? - Doar aşa îţi faci prieteni noi,
să rişti cu cineva şi să speri că nu vei regreta.
Nu te mişca.
- Hei, ia-o uşor! - Nu putem să-i lăsăm să o ia.
- Mă gândeam să-l prindem viu. - De ce?
- Deoarece doar aşa obţii informaţii. - Ştiu tot ce trebuie să ştiu, Colonele.
Dacă tipii ăia te prind pe tine sau pe unul dintre prietenii tăi, şi tu ai face aşa.
Fir-ar să fie! Teal'c.
Carter.
Da, d-le.
Am depistat un inamic. Mergem după el.
- Am înţeles, d-le. - Eşti în siguranţă aici.
- Suntem în siguranţă în navă, d-le. - O'Neill terminat.
Nu spera prea mult. Nu merg mai departe.
Am fost blocat pe planeta asta cu un navigator novice
şi cu un ofiţer secund căreia nu-i plac bărbaţii,
însă voi încerca să mă controlez.
Te superi dacă arunc o privire?
- Nu e ca cealaltă armă. - E mai puţin mortală.
Nu e făcută pe Pământ. Un foc paralizează, două focuri omoară.
Deci ai pe cineva acasă pe Pământ?
Nimic din ce aş vrea să discut.
În regulă, e prea interesant pentru mine ca să renunţ.
Ce-ar fi dacă ai alege tu un subiect?
Colonele...putem acoperi mai mult teren separat.
Teal'c mi-a dat una din astea. Putem rămâne în contact.
În regulă. Dar nu prea departe.
Generale?
Eram în zonă.
Mai e şi altceva?
Căutam o referire la numele navei.
Altă ortografie, dar în principiu acelaşi cuvânt.
E semnificativ?
Nu sunt sigur.
La orele 0625 a fost o încălcare a securităţii în sistemul principal de calculatoare.
Cineva a încercat să obţină accesul de la un terminal din Infirmerie.
- Crezi că a fost Reynard? - Crezi că este în stare?
- Nu ştiu, e posibil. - Mă duc s-o interoghez.
Da, d-le.
Generale?
Dacă nu te superi...
Am altă idee.
O casă departe de casă.
Dacă urmăritorii folosesc Poarta stelară, de ce şi-au făcut tabăra aici?
E o întrebare corectă.
Nici tu nu crezi povestea Hebridanilor.
Extraterestrul ăla pe care l-am prins furişându-se
tocmai voia să-mi spună ceva când Pender a tras în el.
Astea par să provină de pe Sebrus.
Da.
Colonele, l-am prins.
Pender, Pender
Am spus viu.
- Unde e? - Era chiar aici.
- Parcă ai spus că l-ai prins. - Aşa e. Sigur l-am rănit.
T, ce ai găsit?
Cred că este sânge, O'Neill.
Ţi-am zis eu.
E o conexiune întreruptă aici.
Ai reuşit? Într-adevăr?
Ha!
- Există un singur mod de a afla. - Da.
- Uimitor. - OK, căpitane.
- Cum repornim sistemul? - Spune-mi Aden.
OK.
Am păstrat asta pentru o ocazie specială. N-am prea avut parte aici de aşa ceva.
- Nu, mulţumesc. - Haide.
Nu, chiar nu pot. Sunt în timpul serviciului.
în regulă, o să beau eu pentru amândoi.
Pentru prietenie. Şi pentru tine, maiorule.
Poţi să-mi spui Sam. E prenumele meu.
Sam. E drăguţ.
- Nu prea. Vine de la Samantha. - Chiar mai drăguţ.
Deci ce înseamnă -''Samantha''?
Că tatăl meu a vrut un băiat. Dar tu? Numele tău înseamnă ceva?
Am fost numit după unchiul Aden care a murit înotând beat într-un râu în urma unui pariu.
Corso, numele meu de familie înseamnă 'miroase ca o pasăre moartă' în limba noastră străveche.
- Da, suntem o familie nobilă. - Se vor bucura foarte mult să te vadă din nou.
Probabil că nu.
Am fost blocat pe planeta asta atât de mult, am visat cum să scap de aici.
Acum, dintr-odată, nu mai vreau să plec.
- Vom păstra legătura. - Oh, sunt sigur.
Vei vrea să afli despre toate lucrurile pe care noi le avem şi voi nu.
- Nu trebuie să o spui chiar aşa. - Cum?
- Nu ştiu. Meschin. - Ăsta e singurul motiv pentru care ne ajutaţi.
Nu e aşa.
Ştii, Sam, n-am mai întâlnit niciodată pe cineva ca tine.
Aden...
Corect.
Trebuie să rămânem la nivel profesional.
Maiorule.
Locul ăsta e uimitor.
Eşti în regulă? Ne putem întoarce la Infirmerie...
Sunt bine, mulţumesc.
Şi aici lucrez eu.
Îmi pare rău de dezordine.
Catalogam nişte artefacte găsite pe P4X-131.
Asta e codul alfanumeric pe care îl atribuim planetelor pe care mergem.
- Sunt frumoase. - Goa'ulzilor le plac chestiile astea.
Îţi spun eu, galaxia e plină de ele.
Îmi pare rău.
Nu-i nimic. Nu cred că s-a spart ceva.
M-ai prins...
pe picior greşit.
Am crezut că e evident.
Oh. Nu. Ăăă, ce anume?
Cât de mult am dorit să te sărut încă de când ne-am întâlnit prima oară.
Asta? O, da. Asta e...
A fost... Nu e evident, nu.
- Îmi pare rău. Dacă nu mă consideri atrăgătoare... - Nu, eşti atrăgătoare.
Doar că eu... nu ştiu. Eu...
Abia ne-am întâlnit, tu eşti rănită, şi nu mi-a trecut gândul ăsta prin cap.
Sper că nu crezi că ăsta e un fel de complex al salvatorului...
că m-am îndrăgostit de tipul care mi-a salvat viaţa,
pentru că te-am considerat simpatic cu mult înainte de a fi împuşcată.
Ar trebui să faci ceva?
Oh, Da. Corect.
Jonas.
Da, d-le. Vin imediat.
Era Generalul Hammond.
Vrea să mă vadă, deci o să te las singură aici câteva minute...
- Sigur. Cei doi prieteni ai mei sunt chiar pe hol. - Vorbim mai târziu.
OK.
OK. Să încercăm o restartare completă.
Nava de transport Sebrus solicită ajutor.
Am fost loviţi de o furtună de asteroizi şi deviaţi de la curs.
Repet, aici e nava penitenciară de transport Sebrus, solicităm ajutor.
Repet, aici e nava penitenciară de transport Sebrus...
La naiba.
Pender.
Pender, aici O'Neill.
Ţi-am zis să rămâi în raza vizuală.
Pender, răspunde.
În regulă. Să nu ne pierdem cu firea.
Nu vreau să-ţi fac rău.
Îndrepţi chestia aia către capul prietenului meu.
Te rog, nu mă împuşca.
Orice vi s-a spus, e o minciună.
E adevărat?
Eu sunt Warrick.
Eu sunt căpitanul lui Sebrus.
- Ţine mâinile unde să le pot vedea. - Sam...
Spune-mi maior.
- Sam. - Mâinile unde le pot vedea.
- Nu e ceea ce crezi. - Ce cred?
- De fapt, nu ştiu. - Nava asta transporta deţinuţi.
Da. Aşa e.
Stai jos.
Leagă-ţi picioarele.
Îmi pare rău că te-am minţit.
- Dar n-am putut să-ţi spun adevărul. - De ce nu?
Deoarece eu sunt de vină că suntem aici.
Nu înţeleg. Mâinile la spate.
Am permis prizonierilor să preia controlul asupra navei.
Când furtuna ne-a lovit s-au oprit sistemele de susţinere a vieţii în celule.
- Erau să moară. - Prizonierii?
Extratereştrii ăia nu au venit prin Poarta stelară.
Au venit aici cu noi. Ei erau prizonierii noştri.
Prizonieri de război.
- Planeta voastră e în război cu ei? - I-am lăsat să plece.
Ne-am prăbuşit înainte ca ei să ne omoare pe toţi. E adevărul gol-goluţ.
Am fost prea stânjenit să recunosc că eu am lăsat să se întâmple asta.
Am fi putut trece de furtuna aia dacă i-aş fi lăsat să moară.
Trebuie să mă crezi.
Unde e radioul meu?
Sam.
Te rog, ascultă şi versiunea mea înainte de a mă ucide.
Nu vrem să te ucidem.
- L-aţi împuşcat pe ofiţerul meu secund. - Încercam să-l rănesc.
Şi, dacă mi-amintesc bine, voi aţi pornit asta.
Am crezut că nu avem de ales. Trebuia să-i oprim înainte de a vă obţine ajutorul.
- Şi cine sunt ei, din ce spuneţi voi? - Prizonieri evadaţi.
Sebrus era o navă de transport pentru deţinuţi. Acum 3 ani,
echipajul meu şi cu mine îi duceam pe Corso şi pe cei 2 complici ai săi într-o colonie penitenciară.
Am intrat într-o furtună şi am început să pierdem energie.
Singura noastră şansă de suprevieţuire era să aterizăm pe planeta asta.
Şi apoi?
Nu am avut de ales, a trebuit să-i scoatem din stază.
Nava nu avea suficientă energie pentru a-i ţine în viaţă.
Câţi eraţi?
Echipajul meu era de 8 persoane, inclusiv eu.
I-am păzit cu schimbul. Secundul meu şi cu mine căutam apă şi mâncare
când i-au învins pe cei care îi păzeau şi i- au ucis cu sânge rece.
Corso a preluat apoi controlul navei şi i-a folosit sistemele defensive împotriva noastră.
Am încercat de multe ori să recucerim Sebrus,
însă abia am reuşit să rămânem în viaţă.
Ne-au vânat ca pe nişte animale sălbatice.
Trebuie să mă credeţi. Sunt cei mai răi de pe Hebridan.
Indiferent cum, nu trebuie să plece de aici.
Cine e asta?
Soţia mea.
Soţia ta.
Athea.
Specia mea, Serrakin, a ajutat la eliberarea Hebridanilor
de Goa'ulzi cu mii de ani în urmă.
Poporul vostru le-a adus tehnologia avansată.
De atunci am trăit în armonie...
cu câteva excepţii.
- Colonele, aici Carter. Răspunde. - Da. Spune.
Domnule, am totul sub control, dar trebuie să vorbim, faţă în faţă.
Nu mai spune.
Stai acolo. Venim spre tine.
Carter terminat.
Aşa ziceam şi eu.
Maior Pierce, aici Generalul Hammond.
- Te aud clar, d-le. - Nu trageţi.
- Jonas Quinn şi un oaspete sunt pe drum. - Am recepţionat.
Colonele O'Neill, răspunde, d-le. Jonas şi Reynard s-au întors de pe Pământ.
- Cred că e în afara razei de acţiune. - Îl găsim la navă.
- Ne-au descoperit. - Da, încep să cred şi eu asta.
- Reynard şi Jonas se întorc. - Unde e Carter?
Afară, fără cunoştinţă. Nu ne-a crezut povestea.
Da, e prea inteligentă.
- Trebuia să încerci oricum, nu-i aşa? - Da, aşa e firea mea.
Totuşi, a reparat nava.
- Va zbura? - Dă-i drumul.
Carter!
- Mergem acasă. - Chiar aşa?
- Pender porneşte nava chiar acum. - Cred că ar trebui să te mai gândeşti.
Ascunzătoarea noastră nu înseamnă nimic comparativ cu ce se află dincolo de Poarta stelară.
- Ce vrei să spui? - Nu merită să riscăm să ne întoarcem,
când există bogăţii acolo mai presus de cele mai îndrăzneţe vise.
Haide. Am aflat suficient ca să avem un start bun.
- Poarta stelară e păzită. - Noi avem ostatici.
E o capcană. Fără îndoială că au înarmat nava.
Nu o putem lăsa aici.
Cum dezactivăm sistemele defensive?
Se poate face numai din interior.
- Acoperă-mă, Teal'c. - Într-adevăr.
Ştiu cum să dezactivez sistemul defensiv.
Eu voi merge.
Te acoperim.
Îl au pe Jonas. Vor încerca să scape prin Poarta stelară.
- Eşti în regulă? - Un pic ameţită, d-le.
- Stau eu cu ea, O'Neill. - Da.
Bună, tipilor. De ce nu lăsaţi armele jos?
Aţi face mai bine să o faceţi acum sau el moare.
Vrem doar să formăm adresa şi să plecăm. Nimeni nu va fi rănit.
Da, sigur. Cum spui tu.
Corect. Cum spun eu. Reynard.
Ai luat adresa asta din laboratorul meu?
Da.
- Şi tot ce ai spus a fost... - Nu totul.
Eşti simpatic.
În regulă, să mergem.
În regulă, e suficient de departe.
Nu te mai apropia.
- Daţi-vă înapoi sau îl omor. - Colonele, lasă-i să plece.
- Nimeni nu pleacă nicăieri. - Totul va fi bine.
Nu merită riscul.
Lasă-i să plece.
- Domnule? - Lasă-i să plece.
Înţeleaptă decizie.
Doamnelor şi domnilor, bine aţi venit pe Pământ.
- Tu ai pus adresa? - Poţi s-o numeşti intuiţie.
Bună treabă.
Mulţumesc, d-le.
- Toată lumea e închisă bine? - Se află cu toţii în staza de transport.
D-le Quinn, nu te-am întrebat niciodată cum de ţi-ai dat seama cine era Reynard.
A fost doar un sentiment, de fapt. Deşi am găsit ceva interesant
când căutam date despre numele navei.
O altă navă a fost construită de descendenţii celţilor de pe Pământ - Ceberus.
A fost destinată să transporte deţinuţi către o colonie penitenciară.
Numele erau prea similare, m-am gândit că trebuie să aibă vreo semnificaţie
în istoria celtă, şi...
Semnificaţia cuvântului a rămas nemodificată.
Incredibil.
În plus, mereu am avut suspiciuni despre o tipă care sărută de la prima întâlnire.
Ce e?
Colonele, vreau să-ţi mulţumesc pentru tot ce aţi făcut,
însă mai ales pentru că ai avut încredere în mine.
A fost plăcerea mea.
Traducerea în română: Crisia.