EPISODUL 14 ALAMOGORDO, NEW MEXICO
... şi deşi mă aflu singur astă seară, vă simt prezenţa.
Voi sunteţi cu mine, iar eu sunt cu voi.
Ţi-am spus să-ţi mişti picioarele.
Unii dintre voi stau la căldură, lângă foc, cu copiii dormind sus.
... mulţi dintre voi sunteţi înfriguraţi şi înfometaţi, purtaţi pe autostrada
ca frunzele de toamna de-a lungul unui rau. Dar toţi aveţi un lucru în comun.
În adâncul vostru.
"Varlyn Stroud..."
"Am nevoie de tine."
... suntem singuri, singuri când suntem smulşi din pântec,
Singuri când murim...
Singuri când stăm în faţa Judecăţii Supreme.
"Eliberează-mi apostolul. El este un om bun."
Toţi cei ce au fost înaintea noastră şi toţi cei ce vor urma după noi, o mie de milioane de suflete...
Toate singure.
"El este arhanghelul meu întrupat."
Şi totuşi... vă simt aici cu mine.
Nu vă sunt străin deznădejdii voastre.
"Găseşte-l pe Henry Scudder."
Biblia ne spune că am fost făcuţi după gloriosul chip al Creatorului nostru.
Nu suntem cu nimic mai puţin perfecţi decât El.
Şi totuşi, noi asteptam de la el absolvirea de păcate,
când colo, nu trebuie decât să căutăm în noi înşine.
SANATORIU
- Devin Kerrigan? - Da, doamnă...
Vreau să spun, sora.
Vă rog luaţi loc.
Dacă doriţi să-mi spuneţi doar numărul camerei sale,
cred că o pot găsi şi singur.
- Nu vreau să deranjez. - Luaţi loc.
Dvs sunteţi domnul Hawkins?
Da.
Puteţi să-l vedeţi pe Părintele Kerrigan.
E vreo problemă?
Nu. Adică...
De unde-mi ştiţi numele?
Era pe listă, fireşte.
- Şi ce fel de lista e asta pe care mă aflu? - Cu vizitatori autorizaţi.
Şi cum mi-aţi nimerit numele?
E o listă foarte scurtă. Doar numele tău şi încă unul apar pe ea.
Iisuse.
"Obrajii sunt scofâlciţi, pielea e veştejită, vine vremea Hârcii,
"viaţa aceasta ajunge la capăt.
"Viata... viaţa, moarte, viata.
Vorbele unei Hârci."
Obrajii sunt scofâlciţi, pielea e vestejita.
Vine vremea Hârcii,
viaţa aceasta ajunge la capăt.
Viaţa...
viaţa aceasta ajunge la capăt.
"Viata, moarte, viata."
Obrajii sunt scofâlciţi, pielea e vestejita.
Vine vremea Hârcii, viaţa aceasta ajunge la capăt.
Părinte Kerrigan? A venit cineva să vă vadă.
Vorbele unei Hârci. Viaţa aceasta ajunge la capăt.
"Viata, moarte, viaţă," vorbele unei Hârci...
Părinte Kerrigan...
Cine este el?
Obrajii sunt scofâlciţi, pielea e vestejita.
Ce este el?
Vine vremea Hârcii, viaţa aceasta ajunge la capăt.
Unde-i Scudder?
Viaţa, moarte, viata.
Viaţa! Moarte! Viaţa!
Vorbele unei Hârci!
L-ai cunoscut. Ai vreo idee unde s-a dus?
... viaţa aceasta ajunge la capăt.
Vorbele Hârcii.
Iisuse, ce ţi-a făcut?
Vine vremea Hârcii, viaţa aceasta ajunge la capăt!
Vorbele Hârcii.
Viaţa.
Moarte.
Viaţa.
Hârcă.
"După marele război dintre Rai şi Iad,
"Dumnezeu a creat Pământul şi l-a lăsat în stăpânire
"unei maimuţe iscusite pe care a numit-o om."
EVANGHELIA DUPĂ MATTHIAS
Justin?
N-ai coborât la micul dejun.
Oh...
Cred că eram adâncit în rugăciune.
- Toată dimineaţa? - Am multe pentru care trebuie să mă rog.
Câteodată cred că te adânceşti în propria ta importanta.
Te referi la lucrarea mea?
- Lucrarea Domnului. - Da, desigur.
La asta mă refer.
Ai putea, de asemenea, să te fereşti de profeţi falşi.
Dolan?
Eşti invidioasă?
Linişteşte-te, Iris.
Am mult mai multă încredere în tine decât în Tommy Dolan.
Nu mai sta în drum!
ITALIA ANEXEAZĂ TRIPOLI
Ce dracu, suntem ca o familie. Nu îi furi pe ai tăi.
Toată lumea ştie asta.
Păi, tot ce vreau să spun e ca câştigul a fost sărac.
La dracu, încearcă tu să mai storci o para de la culegătorii ăştia de ardei.
Jur pe ce am mai sfânt, Samson, îţi spun adevărul,
Domnul îmi este martor.
Bine.
Drace, crezi c-aş fură de la tine după toate prin câte am trecut împreună?
- La dracu. - Bine. Bine.
Hei, ai auzit de eşecul spectacolului celor de la Huggins şi Fisk?
Huggins şi Fisk? Sunt nume mari.
A ajuns la sapă de lemn luna trecută.
Păi, vremurile sunt grele, recunosc.
Da, asta spunea şi Thames.
- Clarence Thames? - Nimeni altul.
Am primit o scrisoare de la el alaltăieri.
El, Marge şi cu fetele cauta un loc pentru numărul lor.
- Fără glumă. - Fetele Thames, au numărul cu făclii.
Trasni-m-ar să mă trăsnească! Ia te uita la asta!
Probabil ca Rita Sue i-a spălat în pantaloni.
Sunt unul...
5, 10, 16 dolari.
Fir-aş al naibii.
- Pe curând, Stump. - Pe curând, Samson.
Escroc pricăjit. Pitic blestemat...
La dracu.
Doamne!
Skeeter Lewis. Vechea mea iubire. Mă bucur să te văd iar!
Ce zici să tragem o băută după spectacol... Să povestim ce-a mai făcut fiecare?
Skeeter Lewis. Drace.
Haide, Gabe.
"Vorbele unei Hârci."
Aleluia!
TEMPLUL IERIHONULUI
"Zidirea e minunată, pentru ca acest templu nu este pentru om,
ci pentru Domnul Dumnezeu!"
Slăvit fie Domnul!
Amin!
Când privesc chipurile bărbaţilor, femeilor şi copiilor
ce ni s-au alăturat aici astăzi la naşterea Templului Ierihonului...
- Aleluia! - Amin.
Amin, amin, Frate Justin.
... nu mă pot abţine să nu-mi amintesc de alţi prunci,
martiri inocenţi care au pierit în chinuri
în flăcările Parohiei Demnităţii,
cărora le dedic acest locaş sfant.
Amin.
- În memoria lui Polly Ann Bonham. - Amin.
- Goody Williams. - Amin.
- Arlis Pratt. - Amin.
- Bobby Keeland. - Amin.
Să ne plecăm capetele în rugăciune tăcută,
pentru ca sufletele lor să poate intra în slavă veşnică
a Casei Domnului nostru.
Amin.
Spune-mi ceva, Eleanor.
Mai era cineva în casa parohiala când tu şi Lester aţi plecat acasă?
- Copiii. - Da, în afară de copii.
- Domnisoara Keener, infirmieră. - Cineva care n-a murit în incendiu?
Nu.
- Nimeni în afară de domnisoara Iris. - Domnisoara Iris? Serios?
Întotdeauna venea să-i culce.
Îi iubea pe copii aceia ca şi cum ar fi fost ai ei.
Dle Dolan.
Şi Eleanor.
O, domnisoara Iris.
Tocmai remarcam cât de minunat a sunat corul astăzi.
- Probabil că aţi repetat toată noaptea. - Nu, nu toată noaptea.
Dacă ne scuzi, e un fotograf pe care-l cunosc
care e foarte nerăbdător să le facă câteva poze acestei încântătoare dne şi stimatului ei frate
pentru ediţia de seara.
Păi, atunci mai bine grăbiţi-vă.
Pe aici.
Scuzaţi-mă.
Ce este, ce te-a apucat, copilă?
Nu mai plânge!
Calmează-te.
Încă un zâmbet larg.
Perfect. Mulţumesc.
FERMA HAWKINS
Sampy ne-a prins cu mâţa-n sac.
- A făcut pe nebunul cu mine. - Păi, îl inselam.
Doar cu puţin mai mult decât de obicei. Au. Iisuse.
Poate ar trebui să mergi şi tu s-o cauţi pe Sofie, tati.
Păi, nu-s decât câteva drumuri.
Echipele lui Samson şi Jones le cercetează una-două.
Au!
Fir-ar tu să fii...
Felix, ar putea fi bolnavă sau ranita.
Sau la fel de bine ar putea fi pe un tren, la jumătatea drumului spre însorita Californie.
Demnezeule mare!
N-ar fi trebuit s-o scap din ochi. Nu ştiu unde-mi stătea capul.
Mă întreb de ce s-a luat şi s-a dus aşa brusc.
Ai vorbit cu ea ieri, Lib? Ţi-a spus ceva?
- Nu, mama. - Nu trebuie să fii geniu să-ţi dai seama.
N-a mai rămas nimic pentru ea aici.
Scuzaţi-mă.
Biata fată.
Şi-a găsit şi ea în sfârşit o prietenă şi apoi dintr-odată...
La dracu! Dar-ar naiba în el!
- Dă-mi mie ăla! - Ce?
Poftim.
Hei, Sofie!
Hei! Încotro, fato?
Sofie?
Sofie. Hei!
Aşteaptă-mă.
Sofie!
Sofie?
Sofie.
Billy Benson Cel Fara-Oase nu şi-a început viaţa ca şi curiozitate de bâlci.
O nu, doamnelor şi domnilor,
acest tânăr aparent normal a fost angajat
ca şi căţărător în oraşul vânturilor.
Adică Chicago, doamnă.
Într-o zi, a căzut de la etajul 8
şi nu a păţit absolut nimic.
S-a dovedit că Billy are uimitoarea abilitate
de a-şi muta orice os din trup după cum vrea el!
Pun pariu că se poate linge exact ca un câine.
Dacă dumneata ai fi alternativa, sper din suflet că da!
Bine!
Vreau să vă mulţumesc pentru că aţi venit astă seară, domnilor.
Dar nu pot fi făcut responsabil pentru nici o notă de plata la spălătorie.
Sunteţi foarte înţelegători.
Să vă spun ceva, am ceva aici pe care nu-l ofer
decât celor mai rafinaţi domni.
E cineva în acest public care să fi auzit de Mae West?
Da!
Păi, ea nu e aici astă seară.
Dar se pare că un anume detectiv particular din Hollywood, California,
a reuşit să-i facă o poză în timp ce făcea ceva atât de pervers,
atât de depravat cu unul dintre celebrii ei iubiţi,
încât poza a fost interzisă în toate cele 48 de state!
Ce trebuie să faceţi e să potriviţi ocheanul ăsta aici cu lentila asta de aici...
Şi puteţi privi direct prin el.
Dacă-l răsuciţi puţin...
Bine, bine...
Bine...
Băieţi, nu-mi pot da seama dacă asta e Errol Flynn sau Rudolph Valentino.
În regulă.
O nu, asta e chiar marele Rudy în persoană.
25 de cenţi, domnilor! 25 de cenţi.
Un preţ mic pentru o plăcere mare!
Haideţi, domnilor, luaţi o pereche, băieţi, o pereche.
- Eu vreau două! - Poftim.
Unde ai fugit, fato? Ne-ai pus pe jar!
Se rătăcise. Am dat de ea pe drum.
Îmi cer scuze.
Lasă asta.
Noi ne bucurăm doar că te-ai întors, dragă.
Nu-mi pot plăti drumul. Nu pot să ghicesc în cărţi.
Drace, dragă, nimeni nu poate. Nu cu adevărat.
Mama putea.
Asta nu contează.
Ştiu că tu şi mama ta aţi dus-o greu.
Ce e important acum e ca tu să te odihneşti.
Mai lasă şi tu pe alţii să aibă grijă de tine?
Ordinele Patronului.
- Am ceva. - Da?
Dă-i asta.
Poezii?
Da, poezii. Întreabă-l ce înseamnă.
Bine.
Aşteaptă.
Mai e ceva.
Am văzut un alt om,
cu tatuaje ca acestea.
Arată-i şi asta.
Să-mi spui ce zice.
Te-ai făcut comodă?
Unde-i Lodz?
- A... spălat putina. - De ce?
Dacă aeriseşti aici, va fi numai bine.
Ştii că nici n-am ştiut că plecasem pana n-ai venit tu.
Te-ar incomodă, dacă ai rămâne, numai până adorm?
Pot face asta.
Ce dracu faci de-i dai rulota lui Lodz lui Sofie?
- Ce vrei să spui, cum adică ce fac eu? - Dacă se va întoarce Lodz?
Rulotă e a lui.
Ai vorbit cu şeful cum te-am rugat?
Nu l-a văzut din noaptea incendiului.
Habar n-are unde s-a dus?
- Păi, nu-i treaba lui. - Ar trebui să fie.
- Ce vrei să spui? - Nu putea să dispară pur şi simplu.
Lila, oamenii vin şi pleacă de aici în fiecare zi.
E orb! Ce putea să facă, să-şi pipăie drumul până la autogara?
A şters-o fără să spună la nimeni?
Fără să-mi spună mie?
Patronul crede că s-a dus şi la fel cred şi eu.
Aşa stau lucrurile.
Mi-aş dori din suflet să-ţi pot spune altceva.
Sunt convinsă.
Pe cine avem noi aici?
Justin, aceasta este noua noastră menajeră, Celeste Watkins.
Celeste se va îngriji de treburile casei cât timp noi doi ne vom ocupa de biserică.
- Bine-ai venit, Celeste. - Mulţumesc, domnule. Sunt onorată.
Tu eşti tanara doamnă de la recepţie.
Da, domnule. Nu ştiu de ce-am izbucnit în plâns aşa.
Ce prostesc... Aţi fost atât de amabil.
Celeste e orfană.
Şi a venit tocmai din Oregon după ce ţi-a ascultat emisiunea.
Chiar? Cât de măgulitor.
N-am mai auzit pe nimeni care să vorbească ca dvs.
Niciodată.
Eleanor, condu-o pe Celeste în camera ei!
- Du-i te rog bagajul. - Desigur.
Pe aici, scumpo.
Ce păcat.
O fata încântătoare ca şi ea să nu mai aibă pe nimeni pe lume.
Nu mă aştepta trează.
- Eleanor? - S-a instalat, domnisoara Iris.
Mulţumesc.
Mi-a făcut mare plăcere să te văd pe tine şi pe dl Dolan stând la o şueta.
Mare pehlivan mai e.
Doamne, Eleanor, cum sclipesti sub atenţia domnului.
Mi-a pus atâtea întrebări!
Chiar aşa?
Cel puţin trăieşte.
Este şi asta ceva.
- Eu doar... - În legătură cu ce s-a întâmplat...
- În noaptea aceea... - Nu vreau să vorbesc despre asta.
Ştiu. Nici eu.
Voiam doar să ştii...
N-am spus nimic la nimeni şi nici n-o voi face vreodată.
Rămâne între noi doi.
Şi ea, cred.
Aşa cred.
Voiam doar să ştii.
Apreciez gestul.
Aici erai, fato. Te-am căutat peste tot.
Te aşteaptă jumătate de duzină de domni.
- Ne mai vedem. - Sigur.
Dumnezeule, uită-te la stelele alea, Jones.
- Au ieşit grămada astă seară? - Da.
În legătură cu poezia...
Trebuie să găsim o bătrână în Ingram, Texas.
Cum a ajuns la concluzia asta?
Poezia a fost scrisă de unul pe nume Ingram.
Charles, James... cumva.
Nu contează. Vrea să te vadă.
Parcă spunea că trebuie să comunicăm prin tine.
Tot ce ştiu e ca atunci când i-am dat poza aia,
s-a înflăcărat tot.
- Asta n-are nici un sens. - Nu trebuie să aibă.
Singurul lucru care contează e că vrea să te vadă acum.
Ai văzut Călăuză.
- Călăuza? - Omul tatuat.
Da, l-am văzut.
Pretutindeni.
Pe afuristul de drum. În visurile mele. Cine dracu e?
Samhain, Necrotus,
Khaybet,
Stăpânul Umbrelor.
O mie de nume în o mie de cărţi,
dar toate înseamnă acelaşi lucru:
Calauza spre Distrugere.
E întrupat.
Înseamnă că sfârşitul lumii nu e pe aproape, Hawkins.
E lângă noi.
Nu vei fii niciodată pregătit la timp.
Suntem pierduţi.
Dar tu?
Nu.
De ce naiba nu? Eşti puternic.
Ştii ce trebuie să faci.
E imposibil.
Dar...
Sunt pe moarte.
Lasă-mă să te vindec.
Nu.
Ai spus că nu mai e mult timp. Aşa că lasă-mă să-ţi dau ce am eu.
Ar fi un păcat groaznic.
Ştii ce e în joc. Mi-ai arătat.
- Pleacă de aici. - Trebuie s-o faci.
Poftim.
- Nu! Îndepărtează-te! - De ce nu mă laşi s-o fac?
Vremea mea a trecut. E bătălia ta acum, Ben Hawkins.
Trebuie să mergi pe propriul tău drum, dar cu pas zorit, băiete.
Pentru că timpul se scurge şi nu poţi şovăi.
Du-te! Acum!
Du-te!
Ia te uita la tine.
Nu l-ai văzut pe Skeeter Lewis?
Skeeter şi mai cum?
Skeeter Lewis.
- Cred că mi-a dat plasa. - Aşa cred.
Poftim?
- Păi, omul e mort. - Asta nu-i o glumă bună.
Nici nu glumesc.
L-am văzut, în carne şi oase, azi-dimineaţă.
Eu l-am văzut cum a fost îngropat. Se fac de atunci cinci ani în iulie.
Poate a fost cineva care doar semăna cu Skeeter.
Da.
Dar, ar fi păcat să risipim bunătate de parfum.
Ştii, întâmplător sunt abonat
la toate localurile de lux din oraş.
Sofie?
E în ordine, ne descurcăm şi singuri.
Dă-mi ăla.
- Hei. - Ce-i?
Ia-i spus femeii ăleia că poate lucra cu noi?
Ce tot îndrugi?
N-o să faci ceva?
- Nu. - Nu?!
Ştiu că şi-a pierdut mama, dar la naiba, Jonesy.
- Nu lucrez cu nici o muiere. - La dracu cu ea.
- Poftim. - Să plecăm.
Să plecăm! Să le pornim!
Ar trebui să ţină. Dacă nu, semnalizează cu farurile.
- Încotro? - Ingram, Texas.
Păducherniţă aia e cu siguranţă departe de drumul bătut.
Păi atunci, să batem noi unul până acolo.