QUEER AS FOLK sezon 5, episod 11
Traducerea: jeannot Enjoy !
Săracul Brian.
A fost o bombă.
Cineva... a pus o bombă.
- Ţi-a zis Ted ? - Câţi au fost ?
Patru morţi. 67 răniţi. 11 în stare critică.
E o nebunie.
Nu mă aşteptam să se întâmple aşa ceva în Pittsburgh.
Şi Michael ?
Am vorbit cu Debbie acum câteva minute. E în operaţie.
- Se ştie cine a provocat-o ? - Nu.
Evident... cineva căruia nu i-a păsat de Amendamentul 14.
Aş prefera să nu atingi nimic.
Îi interogam pe toţi cei care au lucrat aici.
O să am nevoie şi de declaraţiile voastre.
Şi o copie după... lista de invitaţi.
Nicio problemă.
De ce nu mergeţi acasă ?
Haide. Să trecem pe la spital să vedem dacă e vreo noutate.
Du-te tu. Eu mai am aici de lucru.
Trebuie să... dau lista la poliţie.
Şi să sun la compania de asigurări.
Să estimeze cât ar costa reconstrucţia.
Ted. E 7 dimineaţa.
Em, dragule, vrei să stai jos ?
Scuze.
De ce dracu' nu ne spune nimeni nimic ?
O să ne spună odată ce va fi ceva.
Vrei ceva de la cofetărie ?
- Cafea ? O brioşă ? - Nu, zâmbăreţule, mersi.
Crezi că e ceva în neregulă ? Nu ne-au spus nimic.
Nu intra acolo, te rog. Nu intra.
Ceva veşti ?
- Aşteptăm. - Mie nu-mi place aşteptarea.
Unora le place, altora, nu prea mult.
Ai vorbit cu Carl ? A zis ceva ?
A zis că te iubeşte şi că ar fi vrut să fie aici.
Şi că a fost... o bombă.
- Dumnezeule ! - Ce credeai că a fost ?
Ce nemernic bolnav la cap ar face aşa ceva ?!
Unul care a fost la Ã®nmormÃ¢ntarea lui Matthew Shepherd
cu Ã®nsemne pe care scria "fiul tÄƒu o sÄƒ ardÄƒ Ã®n iad".
Cei care treceau pe Liberty Avenue cu portavoce
prin care strigau sloganurile lor de ură.
Unul care susţine Amendamentul 14.
- Trebuie să plec. - Dragă ?
O să fiu acasă. Sună-mă de îndată ce afli ceva.
Lumea a luat-o razna.
Toată lumea asta e...
Dr Ryan ?
A trebuit să-i scoatem splina.
Au fost multe sângerări interne, aşa cum bănuiam.
- Dar le-am oprit. - O să fie bine ?
Sunt destul de optimist. Cred că o să fie bine.
Mulţumesc, Doamne.
L-am rugat să aibă grijă de Michael
dacă îi vrea binele.
- Îl putem vedea pe Michael ? - Acum e la recuperare.
O să doarmă cam toată ziua,
aşa că de ce nu mergeţi acasă să vă odihniţi ?
Ce-ar fi să mergem acasă să ne odihnim ?
Eu o să mai rămân... un pic.
De ce nu te duci, dragule ? Faci un duş.
- Nu ai cursuri ? - Dumnezeule, n-aş putea.
Dacă se trezeşte ?
Doctorul a zis că o să doarmă toată ziua.
Nu are rost să rămânem amândoi aici.
Mai bine ai asculta-o. Dumnezeu a ascultat-o.
E minunat. Cred că eşti uşurat.
Cu toţii suntem.
O să venim mai târziu. Ai nevoie de ceva ?
Să ai grijă şi de tine. Şi asta e important.
Pa.
Michael o să fie bine.
- O să se refacă complet. - Slavă Domnului !
Ce faci ?
Nu vreau să cobesc.
Ai auzit, iubito ? Tati o să fie că nou.
Da.
Mi-am dat seama de ceva când m-am trezit de dimineaţă.
Da ? Ce anume ?
Primul lucru pe care vreau să-l văd în fiecare zi
să fie chipul tău, tot restul vieţii mele.
Şi eu la fel.
Mami, vreau micul dejun.
Oh, scuze. Şeful îşi vrea banană.
- Ar trebui să mergem la spital. - Ce-ar fi să trecem după masă ?
Dusty poate avea grijă de copii.
- Mami. - Imediat.
Marie, sunt Mel. Dusty e acolo ?
Ce s-a întâmplat ?
Oh, Doamne.
Ce e ?
N-am ştiut... Nu am auzit nimic, credeam că e totul în regulă...
O să venim... imediat.
OK.
- Ce e ? - Dusty...
e una dintre... - Dumnezeule !
Slavă Domnului că mama a avut un atac de cord.
Dacă nu eram cu ea, şi eu aş fi fost aseară acolo.
Sunt prezenţi toţi reprezentanţii ?
În afară de Phil de la departamentul de artă.
A fost călcat în picioare când încercau toţi să iasă.
Are şoldul fracturat. O să stea în ghips o lună.
O să-l sun. Şi să-i trimit mâncare şi... reviste porno.
Ceea ce e esenţial.
Isuse, Brian... Ce faci aici ?
Trebuia să fii acasă să dormi.
Am încercat.
O să fii bucuros să te anunţ
că deja am făcut o cerere la compania de asigurări.
Am vorbit deja cu furnizorii. O să înceapă o licitaţie.
Şi inspectorul de construcţii verifica dacă structura mai e bună...
N-ai uitat nimic ? Nu mă întrebi cum se simte Michael ?
- Ba da, chiar voiam. - A fost operat.
- O să fie bine. - Minunate veşti !
Ce-ar fi să laşi estimatorii, antreprenorii şi inspectorii
să aştepte şi să-ţi mişti curu' la spital ?
Mă gândeam că o să duci flori şi bomboane şi fără mine,
de vreme ce acum încerc să-ţi pun afacerile
pe picioare cât mai repede posibil.
Pentru care, apropo, nu aştept mulţumiri.
Acum, scuză-mă, te rog, trebuie să dau un telefon
la Dusseldorf Plumbing pentru conducta de apă spartă.
Klaus, bună, scuze că te-am făcut să aştepţi atât de mult.
- Se ştie cine a făcut-o ? - Vreun nebun nenorocit.
- Sau Jerry Falwell. - Nu asta am zis şi eu ?
Sunteţi la curent cu ce s-a întâmplat aseară ?
Da, ştie deja lumea întreagă, s-a dat pe CNN.
Bun, în cazul acesta ar trebui să discutăm
despre subtextul homosexual la Willa Cather,
şi să ne concentrăm cum vom răspunde la crimele din ură şi actele de violenţă.
Îţi spun eu cum - facem şi noi exact ce au făcut şi ei.
La ce e bună chestia asta, ochi pentru ochi ?
O să fie şi mai mulţi nebuni pe aici.
Luptăm pentru vieţile noastre.
De fiecare dată când un preot sau un politician deschide gura
să spună că homosexualitatea e imorală sau un păcat,
le da astfel dreptul să ne atace ?
Chiar vrei să fii umilit şi mai mult ?
Travestiţii de la Stonewall nu s-au umilit
când au ţinut piept poliţiştilor.
Sunt de acord că trebuie să lupţi pentru libertate,
dar cred că armele noastre ar trebui să fie raţiunea, compasiunea.
Compasiunea pe care ne-au arătat-o ei aseară ?
E adevărat. Ne permitem o cale fără prejudecăţi, profesore Bruckner.
Predaţi la universitate, aveţi un salariu bun.
Nimeni nu va crede a fi gay.
Trăiţi într-un balon. Nu vă poate răni nimic.
Are dreptate.
Partenerul meu... soţul meu...
a fost grav rănit aseară în atentat.
Aproape că a fot ucis. Dacă am trăit într-un balon...
înseamnă că acum s-a spart.
Hai să alergi cu mine. Cinci mile.
Ok, doar două.
O să-ţi facă bine. Exerciţiile mă fac mereu să mă simt bine.
Fac exerciţii, nu vezi ?
Când eram copil, şi lumea era întunecată şi posomorâtă,
adică cam în fiecare zi,
mătuşa mea Lulă îmi făcea budincă de vanilie cu sirop de arţar.
Cum îşi imagina, nu ştiu, dar mereu mă înveselea.
Vor să spun câteva cuvinte deseară, la priveghi.
Da, să-i linişteşti ?
Am acceptat.
De ce eşti aşa surprins ?
Tu ziceai să fii un poponar profesionist.
Nu are de-a face cu a fi gay sau hetero.
E vorba de a fi uman.
- Hei, băieţi ! - Aici suntem !
Mă bucur că fiul lui Debbie o să fie bine.
E o uşurare pentru toţi. A fost o noapte grea.
- E destulă budincă. - Nu, mersi.
Trebuie să fac un duş şi să trag un pui de somn
apoi să mă întorc la spital.
Vii cu mine ? La priveghi ?
- Sincer, nu cred. - Ne vedem apoi ?
- Sincer, nu vin. - Sincer, ar trebui.
E o onoare pentru toţi cei morţi sau răniţi.
Ştiu ce e, dar prefer să rămân aici.
Să mănânci budincă ?
Du-te tu, o să-mi povesteşti apoi.
Înţelegerea era să facem cu rândul. Întâi tu, apoi eu.
A fost rândul tău, acum mergi acasă să dormi.
- Bine, mă duc. - Bun.
În câteva minute.
Bun, atunci lasă-mă să mă duc să-ţi iau nişte supă.
Ar fi bine. De pui, dacă au. Stai să-ţi dau bani.
- Îmi permit şi eu o supă. - Atunci să fie un castron plin.
Ştii... stăteam aici, gândindu-mă că ultima dată când a fost
în spital, era când avea opt ani.
Să i se scoată amigdalele. Era speriat de moarte.
Şi i-am adus un laser, ştii tu, din ăla care se pune la chei.
Oh, da.
L-am aprins chiar înainte să intre în operaţie.
I-am zis că să o să fie în siguranţă.
Şi a crezut ?
Normal că nu, însă nu s-a mai gândit la asta.
Unde mi-e laserul ?
Scumpule !
Hei, iubire !
Ne-ai speriat de moarte.
Doctorul a zis că o să fii bine.
Asta e bine. Ce s-a întâmplat ?
Un nebun a pus o bombă !
Să nu vorbim despre asta acum. Odihneşte-te.
Da, Ben are dreptate. Ai trecut prin multe.
O să fii bine, doar asta contează.
O să fim aici, lângă tine.
Unde naiba e supă aia pe care mi-ai promis-o ?
Vin imediat, ochişori căprui.
Nu te arăta aşa de surprins.
Îmi place că ai păstrat detaliile originale.
Ţevi ruginite, ferestre murdare. Pereţi mucegăiţi.
Poate nu e conacul meu din vis, cu grajduri şi piscină,
dar cel puţin, e casa mea.
Ţi-e foame ?
- Ce ai de mâncare ? - Nimic.
- Atunci de ce ai întrebat ? - Mă duc să iau ceva.
Nu te mai deranja. Am trecut doar să văd dacă eşti bine.
- Sunt bine, mulţumesc. - Bun.
Dacă cineva poate trece netulburat peste tot, tu eşti acela.
Când am fost lovit în cap, cea mai bună cale de supravieţuire,
de a merge înainte, era să fac ceva.
Pictura, împăturit şerveţele, nu conta.
Pentru a-mi dovedi mie şi celorlalţi că nu m-au doborât, că sunt încă aici.
Mă bucur că eşti aici.
Brian, o să te umplu de vopsea.
Nu contează. Ai auzit ce ţi-am spus aseară ?
Da, am auzit, că mă iubeşti.
Ce-ar fi să te căsătoreşti cu mine ?
- Poftim ? Eşti ridicol. - Nu sunt ridicol.
- Vorbesc serios. - Nu vorbeşti.
Cum să vorbească serios domnul "Sex, nu dragoste" ?
Urăşti căsătoria.
Îi urăşti pe cei care intră într-o uniune imitând heterosexualii,
care, prin natura lor, sunt condamnaţi la prăbuşire.
- Am reprodus bine ? - Fiecare cuvânt.
- Dar m-am răzgândit. - Şi eu.
Nu vreau să mă căsătoresc cu cineva
care, prin natura lui, e condamnat la prăbuşire.
Şi în plus, îmi ceri asta
doar pentru că te-a speriat ce s-a întâmplat cu Michael.
Am avut un vis. Eram la o înmormântare, însă...
nu el era în sicriu, ci eu.
Poftim, vezi ?
Cum viaţa se va întoarce la normal, aşa o să faci şi tu.
- Întors din morţi. - Nu fără tine.
Ştiu că o să fii bine. Chiar foarte bine.
Mulţumesc că mi-ai cerut asta, însă răspunsul este... nu.
Disney World ? Vrei să spui că ai fost la Disney World ?!
- Lasă-l să vorbească, mama. - Da, Deb, lasă-l.
Bine, o să-ţi dau să mănânci şi o să-mi ţin gura.
Când eram copil, i-am zis mamei să mă ducă acolo
iar ea îmi zicea: "Sigur, dragule, vara următoare".
Dar n-am fost niciodată. Aşa că m-am dus forţat.
Forţat ?
Bucuros vă anunţ că n-am supt niciun şofer de camion.
Ce băiat bun.
O să... vin mai târziu.
Nu cred c-o mai vedem.
Mă bucur că ai fost la Disney World.
Chiar am fost angajat acolo.
- Ce făceai ? - Eram pitic.
Pitic ?
Dopey. Chiar m-am descurcat.
Mă gândesc chiar să mă fac actor.
Poţi să fii ce vrei... după ce o să devii doctor.
Acum e rândul meu.
Stai acolo şi ţine-ţi gura.
Când am văzut ştirile despre Babylon, am încercat să sun,
dar n-a răspuns nimeni, aşa că am sunat la Eli şi Monty.
Mi-au spus ce s-a întâmplat, aşa că am luat primul avion.
- O să fii bine, nu ? - Da, pentru că eşti tu aici.
- Tot aici eşti, cu budincă ? - Am făcut destulă.
Ai văzut filmul " Îmi pare rău, aţi greşit numărul",
cu Barbara Stanwyck ?
Nu prea cred.
Tot primeşte telefoane de la cineva care vrea s-o omoare.
- E vorba de soţul ei. - Ziceai că nu l-ai văzut.
Dacă nu pot rezolva misterul unui film, ar trebui să mă pensionez.
Nu se dă jos din pat şi poartă un halat fabulos.
Da, văd de ce te atrage.
Ce-ar fi să te îmbraci să mergem să-l vedem pe Michael ?
- S-a trezit. - Dumnezeule !
Dar nu-i face bine să aibă prea mulţi vizitatori.
Ce e ? De ce te uiţi aşa la mine ?
Pentru cineva care chestionează sute de suspecţi,
eşti cel mai mare mincinos de care am auzit.
Bine, Miss Marple. Mărturisesc.
Nu pot să mă dau jos de pe canapea.
Gândul de a ieşi din casă mă înspăimântă.
Eşti în şoc.
Se mai întâmpla din când în când.
Ce-o să fac ? O să mă izolez toată viaţa ?
O să sar în sus de fiecare dată când aud un zgomot ?
Exact ce ziceam.
Alo ?
Da. Nu, plec imediat. Ne vedem acolo.
Să-ţi povestesc despre un băiat din poliţie.
Nu voia să fie doar un poliţist, ci un superpoliţist.
În prima lui zi pe teren,
a avut de-a face cu o ceartă conjugală.
Brusc, soţul scoate un pistol... şi o împuşca pe nevastă-sa
şi pe fetiţa, chiar sub ochii lui.
A doua zi, super-poliţistul nu se putea da jos din pat.
Nu-şi putea mişca deloc mâinile şi picioarele.
Cunosc sentimentul.
Aşa că stătea lungit acolo până a realizat ceva sclipitor.
Lucruri groaznice se întâmplă mereu.
Şi doar pentru că prin slujba ta ar trebui să le previi, uneori nu poţi.
Aşa că trebuia doar să-şi trăiască viaţa.
Doar asta putea să facă... să menţină controlul.
- În final, s-a dat jos din pat ? - Da. M-am dat.
M-am dat jos din pat şi am mers la muncă.
Şi de atunci îi mulţumesc lui Dumnezeu pentru fiecare zi
şi mă rog să nu mi-o irosesc.
Arată mai rău decât e. În general daune superficiale.
- Că structură, clădirea e bună. - Asta da uşurare.
Deci, cât o să dureze şi cât o să coste ?
Păi vreo şase săptămâni şi 100 de mii.
O să-l anunţ pe şef. Şi revin.
Bun.
Ia te uită. Cred că e ziua mea norocoasă.
Asta e doar începutul.
Antreprenorul mi-a zis că Babylon-ul
o să se pună pe picioare la timp
cu destui bani din asigurarea pentru noul sistem audio.
Veşti bune. Numai că am decis să nu mai redeschid clubul.
- Poftim ? - Babylon. E istorie.
Dar e copilaşul tău, jucăria ta, terenul tău personal de joacă.
Acum e un teren de luptă.
Şi ce-o să faci cu el ?
Păi ziceai că sunt câţiva investitori ce vor să construiască un mini-mall.
Tu ziceai că mai degrabă mori decât să-ţi vezi căminul homo-genizat.
Au murit destui.
Oricum, cine ar da 20 de dolari să danseze în memoria cadavrelor ?
Ne vedem la priveghi.
- La priveghi, deseară. Ne vedem. - Oh, da, sigur.
Şniţel, pui prăjit, legume fierte, cartofi copţi, salată de fructe
şi vreo duzină de îngheţată de vanilie.
Toate pentru Dusty...
Adică Marie Logan. Aici e adresa ei.
De obicei nu îmi place negarea, de vreme ce mă aştept la mai rău.
Însă acum... Nu pot...
Nu pot să cred că Dusty e moartă, Michael aproape ucis.
- Să nu mai zic de ceilalţi. - Ştiu.
- Parcă ne scufundăm. - Lasă timp să treacă.
Să devin isterică, să mă prăbuşesc ? Abia suport aşteptarea.
Am trimis mâncarea.
Cel puţin Marie nu va mai trebui să aibă de-a face cu asta.
Ştii ce mi-a zis ?
Că nu are drepturi asupra copiilor ei.
Dacă se votează Amendamentul 14, nu putea să-i adopte.
Statul putea chiar să-i ia.
Dumnezeule !
E bine că voi sunteţi părinţii legali ai lui Gus şi J.R.
Să vedem când o să ne ia dreptul de adopţie al celui de-al treilea părinte.
Mă gândesc acum, dacă era una dintre noi ?
Cum ne-am fi simţit ştiind că am irosit ultima zi împreună certate şi despărţite ?
Bine că nu s-a întâmplat aşa.
Am fi realizat ce-am pierdut când era prea târziu.
Psihiatrul mi-a dublat doză de Prozac.
Ai ceva cu care să le iau ?
Cine crezi că sunt eu ? Judy Garland ?
Mersi.
Doamne, ce coşmar.
- L-ai văzut pe Michael ? - Da, am fost la spital.
Am vorbit cu Debbie. Ne inspiră pe toţi.
Are o influenţă profundă.
Îi mulţumesc lui Dumnezeu că Justin e bine.
Şi ţie.
Deci, vrei să vinzi apartamentul ?
Aşa am plănuit.
Eşti al treilea client pe ziua de azi.
Lumea vrea să fugă de pe Liberty Avenue.
Nu te văd pe tine că unul care vrea să plece din panică.
Aşa e.
I-ai spus lui Justin ?
Aş prefera dacă nu i-ai spune nici tu.
Respect confidenţialitatea clienţilor.
Oricum, ce rost are ? I-am cerut să ne căsătorim.
Poftim ?
Stai liniştită, m-a refuzat.
N-am ştiut.
Trebuie să fac asta acum. Nu mai poate aştepta.
Tu decizi... Trebuie... doar să semnezi aici.
Vrei să-ţi las câteva ?
Nu.
Oh, Doamne. Mersi.
Dacă cumva contează, aş vrea să ştii
că regret că n-o să fiu soacra ta.
Mi s-a cerut să spun câteva cuvinte şi am întrebat de ce.
"Pentru că eşti un erou", au zis. Un erou.
Pentru că joc fotbal ? Pentru că după o viaţă întreagă
de negare, am fost în sfârşit onest cu ceea ce sunt ?
Nu mi se pare ceva eroic.
E eroic să te lupţi pentru drepturile pe care le meriţi,
oricare ar fi consecinţele.
Exact asta au făcut aseară cei care au fost răniţi
ori şi-au pierdut viaţa.
Ori numai au încercat, înainte ca cineva să-i oprească.
Dar au ţinut piept unui adversar puternic: ura.
Ura răspândită de cei care vor să le nege altora drepturile...
.. în numele Dumnezeului lor... al familiei lor... al ţării lor.
Cred că au uitat că America e a tuturor.
Să păstrăm un moment de reculegere pentru cei care nu mai sunt.
Fiul meu, Michael Novotny...
a fost rănit în explozia de aseară.
Am rămas înmărmurită pentru o clipă.
Vreau doar să spun... ca o să fie bine.
Însă alţii nu sunt aşa de norocoşi.
Fiul tău trebuia să moară ! Să ardă în iad !
Ce-ai spus ?!
Poponarii merită să moară !
- Toţi sunt o abominaţie ! - Fiul tău o să ardă în iad !
Du-te dracului !
Tu ar trebui să mori, nenorocitule !
Hei, lasă-l în pace !
Arată-i poponarului ăstuia cine e şeful aici !
Poponari bolnavi !
Hai, poponarule, să ne batem !
- Gata, ajunge. - Ia poponarul ăsta de aici !
Ajunge, ajunge !
Nu ştii ce înseamnă să fii uman, şi nici creştin !
Futu-vă...
Dispari de aici, du-te !
A sosit poliţia.
E cam gol în seara asta.
Toţi sunt la priveghi.
- Tu de ce nu eşti ? - Te răzbuni mai bine futându-te.
Un vecin de-al meu a fost acolo. Şi-a pierdut piciorul.
Şi un prieten de-al meu a fost rănit.
Cum se simte ?
Nu ştiu, n-am fost la spital.
Ai zis că e prieten bun.
Nu s-ar fi întâmplat nimic dacă nu eram eu.
- Explozia ? - Că a fost rănit.
L-am trimis la bar să ia ceva de băut,
şi acolo era bomba.
Ei, ca să vezi. Mă bucur să te cunosc.
Poftim ?
Mereu am vrut să-l întâlnesc pe Dumnezeu.
Nu doar că l-am întâlnit, dar i-am şi tras-o.
Vrei, te rog, să pleci ?
E camera ta, iubitule.
Dar nu crezi că te condamni prea mult ?
Că eşti responsabil ?
Dacă m-aş fi dus eu după băutura aia...
Dar nu te-ai dus, Blanche.
Ce vrei să faci ? Să-ţi porţi crucea ?
Gata, eşti mântuit.
Doamne, ce-am făcut ?
- Aproape ai omorât pe cineva. - Ai ceva să...
Poftim.
Şerveţelul meu de şters.
Pentru când sunt plecat.
Nu sângerez.
Doamne, cum am făcut aşa ceva ?
- Dacă n-o făceai tu, o făceam eu. - Mi-am pierdut controlul.
Niciodată nu mi-am pierdut controlul.
Ar trebui s-o faci mai des. Cine ştie ? Poate te simţi mai bine.
Nu, nu înţelegi.
Ce am făcut contravine credinţei mele,
ceea ce le spun studenţilor.
Asta mă face şi pe mine un monstru.
Deci nu mai pot să-ţi spun acum "Zen Ben" ?
- Îmi spui 'Zen Ben' ? - Da.
Nu.
Ştii, şi Gandhi a fost un Marlboro Man.
- Ai o influenţă teribilă. - Fac tot posibilul.
Nu ştiu ce ar spune Buddha, n-am vorbit de mult...
dar cred că soţul tău ar fi mândru de tine.
Dacă cineva îl cunoaşte pe Michael... tu eşti acela.
Îl cunoşteam.
Ştie că ai fost la spital.
Că era să-i iei capul doctorului,
pentru că n-a vrut să donezi sânge...
Ascultă, profesore.
Doamna Novotny-Bruckner a fost foarte clară...
doar pentru că am fost prieteni o viaţă întreagă
nu înseamnă că o să mai fim şi în continuare.
- Mulţumesc. - Mersi.
- Ce naiba e asta ? - Nu ştiu.
Dar am o regulă generală, să nu mănânc ceva ce mişcă.
Cum de au distrus jeleul ?
Când vine Michael acasă ?
Nu ştiu. Doctorul o să vorbească mai târziu cu noi.
Tu ce zici, două zile, o săptămână ?
Ce te grăbeşti aşa ? Ai vreun avion de prins ?
$5.50, vă rog.
Chiar trebuie să prinzi un avion...
Ce e ? Albă ca Zăpada nu se descurcă cu şase pitici ?
- Pot să plătesc şi singur. - Regret, e dreptul bunicii.
- Pentru amândoi. -$10, mersi.
Mulţumesc.
N-am auzit.
- Mulţumesc. - E mai bine.
Vreau să te întreb ceva.
Dacă ştiai că trebuie să pleci din nou...
de ce naiba te-ai mai întors ?
Voiam să mă asigur că e bine.
Da ? Există telefon, email.
Vai, Doamne.
La asta îi spun ei sos ?
Nu, trebuie să fie alt motiv
pentru călătoria ta tocmai din Regatul magic.
Ţi-am zis.
Atunci poate era mai bine dacă nu te întorceai deloc.
Ei tocmai începuseră să accepte faptul că n-o să te mai întorci.
- Poate ai dreptate. - Nu mereu am dreptate.
De fapt, uneori chiar greşesc.
Dar mă gândeam că poate te-ai întors
pentru că ţi-era dor de ei, cum şi lor le era dor de tine.
Şi crezând că poate dacă te întorci... ei te vor ruga să rămâi.
Vreau să gust din al tău.
Isuse.
Unde ai învăţat să alergi aşa ?
Marilyn Monroe - 'Some Like It Hot'.
Ştii, scena aia: "Ai uitat zahărul !"
Nu poţi să te prefaci că eşti De Niro
sau Schwarzenegger în filmul ăla unde aleargă mereu ?
L-am ratat. Şi există şi limite pentru imaginaţia oamenilor.
În plus, azi nu trebuie să mă prefac a fi un erou de film,
pentru că azi, sunt eu, cel real.
Uite, vezi ? Nu e ăsta un lucru frumos ?
Chiar i-am tras una nemernicului ăluia, nu ?
Da, i-ai tras un pumn zdravăn.
Nu vreau să te plictisesc cu detalii
de pe vremea când în Hazelhurst tata mă învaţă să boxez,
dar, să zicem, când am învăţat cum să mă definesc
în acea zi însorită de vară,
cine ştie cât de diferită ar fi fost viaţa mea ?
Acum ştii.
Cine se gândea că un pumn poate fi folosit şi altcumva ?
I-am zis Mariei că trec după cină la ea acasă, să o ajut.
Rămân eu cu copiii.
Mi s-a rupt inima s-o văd pe Maddie lângă mormântul lui Dusty,
cu floarea în mână.
Sunt două, şi şi-a pierdut una dintre mame.
Săptămâna viitoare e ziua de naştere a lui Kelly.
Plănuiau o petrecere.
Chiar crezi că îi poate lua copiii ?
Nu ştiu.
Linz...
- Lasă, vorbim altădată. - Nu, spune-mi.
Când preotul a zis să ne luăm rămas bun de la Dusty...
am simţit că-mi luam adio şi de la altceva.
- Ce anume ? - Nu ştiu.
De la credinţă.
Convingerea că, având speranţă şi muncind din greu,
lucrurile o să se rezolve.
Nu mai cred acum aşa.
Trebuie, Mel. Credinţa e totul.
Ştiu doar că avem o familie de care să avem grijă.
Dacă ni se întâmplă nouă ceva, sau, Doamne fereşte,
lui Gus sau lui Jenny ?
- Te rog, nu gândi aşa. - Cum să n-o fac ?
Asta am gândit. Nu ai făcut şi tu la fel ?
N-a fost decât un incident, o persoană nebună.
Sincer aş vrea să cred asta,
că asemenea lucruri nu se vor mai întâmpla.
Dar bunicul meu ştia că nu e adevărat.
De asta a plecat şi a venit aici. Şi acum o ştiu şi eu.
Vrei să spui să plecăm ?
Nu ştiu ce vreau să spun.
Oh, Doamne.
Probabil păr acum paranoică, alarmista.
Ţi-e doar teama. Şi pe bună dreptate.
Ştii, uram să-l aud pe Brian spunând:
"Sunt două feluri de hetero în lume:
cei ce te urăsc în faţă, şi cei ce te urăsc pe la spate".
Credeam că nu e adevărat.
Sunt mulţi hetero care nu ne urăsc.
Dar cei care o fac, n-o mai fac pe la spate.
O fac la Casa Albă, în biserici, la televizor, pe stradă.
Aici vrei să trăim ? Aici vrei să ne creştem copiii ?
Se vindecă foarte bine.
Veşti bune.
După cum arătai când te-au adus aici, aş spune că eşti norocos.
Unii ar vrea să ştie când mă întorc acasă.
Te mai ţinem câteva zile, şi apoi te externam.
Se vor bucura să audă asta.
Vreau s-o iei încet. Să nu exagerezi.
Am auzit fiecare cuvânt !
Ştiu. Sunt ani de practică cu ascultatul pe la uşi.
Mă bucur că super-eroul meu se întoarce acasă.
Şi eu.
Dar l-ai auzit pe doctor. Trebuie să te odihneşti.
O să am eu grijă de el.
Adică, gata cu piticii ?
Ce-a fost asta ?
Mă gândeam dacă... e în ordine... să vin acasă ?
Cred că... suntem de acord.
Bun, pentru că cu tine lovind lumea, şi tu, sărind în aer,
cineva trebuie să stea cu ochii pe tine.
E cineva acasă ?
- Hei, Teddy. - Hei.
Ce se petrece ?
E totul bine. Unde naiba ai fost ?
Nu contează.
Ne bucurăm să te vedem.
Nici n-ai idee cât mă bucur să te văd.
- Şi ce mai e nou ? - Păi să vedem...
Cher a sărbătorit 75 de ani.
Altceva ?
O să se facă o nouă producţie după 'Streetcar' în New York.
Natasha Richardson, o s-o interpreteze pe Blanche,
iar Liz Smith pe Stanley.
Când ai zis că vrei să-mi arăţi ceva,
nu credeam că o să fie în West Virginia.
E la jumătate de oră de Pittsburgh.
Aşteaptă să vezi terenul de tenis. Şi piscină.
- Şi grajdurile. - Grajduri ?
- Cine locuieşte aici ? - Noi.
- Poftim ? - Am cumpărat-o.
Ai cumpărat casa asta ?
Ai zis că micul dar încântătorul tău apartament
e bun până o să ai conacul tău de la ţară.
Sper că e tot ce-ai visat.
Mai mult, încă.
- Dar ţi-am zis că... - Că nu ne vom căsători.
Cine te-ar putea învinovăţi ?
Sunt, fără îndoială, cel mai rău candidat la căsătorie.
În schimb, e şi motivul pentru care sunt cel mai bun candidat.
Cum aşa ?
Pentru că, oricât de tare m-aş fi opus ideii...
acum că o accept, mă dedic cu pasiune şi fervoare.
Ce te-a făcut să-ţi schimbi părerea ?
M-am gândit la un motiv întemeiat să fac asta.
Şi care ar fi acel motiv ?
Să-i dovedesc celui pe care îl iubesc, cât de mult îl iubesc.
Că i-aş oferi orice şi aş face orice pentru el.
Aş fi oricum... numai să fie el fericit.
- Eşti incredibil... - Ai dreptate, sunt.
Ai cumpărat... palatul ăsta ?!
E pentru prinţul meu.
Am vândut apartamentul şi clubul.
Fără să ştii care ar fi fost răspunsul meu ?
Vreau să risc în dragoste.
Înseamnă că eşti serios.
Nici că pot fi mai serios de atât.
OK.
OK ?
Hai s-o facem.
- Spune. - Da.
- Da, ce ? - Da.
Da, o să mă căsătoresc cu tine.
O să mă căsătoresc cu tine.
Ce e ?
Nu-mi spune că te-ai răzgândit.
Deloc.
Traducerea: jeannot jeannot22_2000@yahoo.com