‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Nu cred că-ți voi cunoaște părinții!
‎Ei nu știu nimic despre Scott ‎sau chestii de genul.
‎Cred că am venit în vacanță. Bine?
‎O simplă vacanță.
‎Nu pot să cred că asta e casa ta.
‎Mi-am imaginat că ai crescut în ghetou.
‎M-am născut într-un cartier frumos.
‎Vizitam des ghetoul. Acolo găseam droguri.
‎Să nu fiți dezamăgiți ‎dacă sunt ciudați sau reci cu voi.
‎Câteodată îmi judecă prietenii.
‎Sal'tare, cowboy. Bun venit la fermă!
‎Malcolm, vino să vezi ce au adus coioții!
‎Condoleanțe!
‎Phil!
‎Bietul meu băiat!
‎Așa. Hai să intrăm!
‎Aveți o casă minunată.
‎Da, ador...
‎rafturile alea.
‎Pe raftul ăla stăteau ‎perele mele ornamentale,
‎asta până le-a furat Mae ‎și ne-a aruncat familia în haos.
‎Phil, vrei să faci un toast?
‎În primul rând, ‎mulțumesc că m-ați primit aici!
‎Mi-a fost greu de când a murit tata,
‎mai ales că e vina mea ‎că mi-a părăsit familia.
‎Nu, Philip. Nu poate fi vina ta.
‎Mulțumesc, Malcolm, ‎dar când aveam patru ani, a murit tata.
‎Mama s-a îndrăgostit când aveam șase ani. ‎Tatăl meu vitreg s-a mutat cu noi.
‎M-a considerat fiul lui.
‎Mi-a cumpărat semințe, ‎m-a dus la baseball,
‎dar nu l-am acceptat.
‎Mă enerva totul la el.
‎Pașii lui erau prea gălăgioși. ‎Mașina lui era maro.
‎Și avea un halat de baie ‎care mirosea forate urât.
‎Dar mama îl iubea mult.
‎Într-o zi, când aveam 14 ani...
‎am făcut ceva rău.
‎I-am zis mamei că l-am văzut cu alta.
‎I-am zis: ‎„Mama, l-am văzut cum o săruta pe sâni."
‎S-au certat vreo cinci ore ‎și eu m-am ascuns în camera mea.
‎Apoi am auzit o ușă trântindu-se și gata.
‎Nu l-am mai văzut.
‎- Iisuse, Phil! ‎- Mulțumesc, Philip!
‎Pare că a fost numai vina ta.
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Phil, vei dormi pe canapea.
‎Voi stați în camera lui Mae.
‎Cred că sunteți extenuate. ‎Mergeți la culcare!
‎- Nu mi-e somn. ‎- Poate ieșim.
‎Da.
‎- Bem ceva... ‎- Noapte bună.
‎Bine.
‎Bine, da. Noapte bună!
‎Cum e să te trezești în Toronto?
‎În dormitorul copilăriei mele.
‎- Sunt iluminată. ‎- Da?
‎James Dean a cântat la oboi ‎și a ascultat-o pe Bette Midler?
‎Ce vrei să facem?
‎Ai vreun dildo cu două capete ‎din copilărie?
‎- Dumnezeule! ‎- Da?
‎Ne descurcăm noi cu oboiul ăla, cred.
‎Cioc, cioc!
‎Faza cu Curtea Supremă
‎e că e diferită de Senat.
‎- Mulțumesc! 'Neața! ‎- Bună!
‎Ce șaradă tristă!
‎Mâncăm în 20 de minute.
‎- Mamă. ‎- Da.
‎Am venit aici că eu și George ‎să petrecem timp împreună.
‎Păi, împreună cu noi.
‎Mae, nivelul meu de încredere în tine
‎e de aproximativ 84%, pe minus.
‎Apropierea fizică e obligatorie. ‎Ne vedem la masă.
‎Așa e bine.
‎- Pot să te întreb ceva? ‎- Da.
‎Ai furat perele ornamentale?
‎Vorbești serios?
‎Ce, nu ai încredere în mine?
‎Vreau să am încredere în tine, ‎dar îngreunezi situația.
‎Am venit aici ca să-l confrunți pe Scott,
‎dar nu ai spus nimic de el până acum.
‎Și speram să te ții de cuvânt.
‎Să-mi dovedești că ești serioasă...
‎O fac. Mă duc acum.
‎Mă duc imediat și vorbesc cu el.
‎Și scap de asta.
‎Da? Vorbesc cu Scott.
‎- Serios? Bine. ‎- Da.
‎- Apoi ne putem simți bine. ‎- Bine.
‎Încuie ușa! Nu le spune părinților mei ‎că am ieșit!
‎Bine.
‎Mă întorc înainte de micul-dejun.
‎Cum a fost?
‎Nu prea bine. N-am fost. ‎Am stat pe acoperiș 30 de minute.
‎- Ce, acolo? ‎- Da, acolo.
‎Doamne, Mae!
‎George, știu că vrei să mă adun.
‎Și vrei să mă simt împăcată, ‎ca să nu mai chinuiesc.
‎Și eu vreau asta.
‎Dar e ceva personal ‎și foarte înfricoșător.
‎Trebuie s-o fac în felul meu.
‎Nimeni nu are încredere în mine,
‎toți presupun că-s dubioasă ‎și asta nu mă ajută să mă dezvolt.
‎Trebuie să fac pipi.
‎Bine. Bună!
‎- Ce se petrece? ‎- Bine.
‎- Malcolm! ‎- Bună, dragă!
‎Îți strecuram urina prin ăsta ‎ca să văd dacă conține droguri.
‎Credeam că o să inventezi ceva, ‎nu că-i spui.
‎E-n regulă, Linda. E dreptul nostru.
‎Bine, dacă-mi vreți urina,
‎cere-o și ți-o dau cu plăcere.
‎O luați direct de la sursă.
‎- Doamne! ‎- Doamne, Mae!
‎- Ce? ‎- Bună!
‎Ce se întâmplă? Măi să fie!
‎Ce se întâmplă?
‎- Doamne! ‎- Îmi testează urina pentru droguri.
‎- Am auzit că pleci... ‎- Încerc să evoluez...
‎Poți să verifici ‎dacă părinții mei mai sunt acolo?
‎Da, tot acolo.
‎Ce nebunie! Ne țin în lesă.
‎Tipic.
‎Mă duc să-i distrag. ‎Voi vă ieșiți prin spate!
‎- Serios? ‎- Ce? Nu, Phil.
‎O să ieșim și o să ne distrăm toți trei.
‎Nu vreau să fiu nepoliticos, ‎dar mă distrez mai bine cu ei.
‎Ce ciudat!
‎E foarte ciudat.
‎Nu știu dacă v-am mai spus, ‎dar sunteți greu de digerat ca și cuplu.
‎Vedeți doar problemele voastre.
‎Nu v-am auzit să vorbiți despre știință.
‎- Știință? ‎- Poftim?
‎Iau o pauză de la dramatismul ăsta.
‎- Păi... ‎- Da, cred că e nedrept.
‎- Nedrept. ‎- Dramatice?
‎- Nu cred că suntem. ‎- Nu suntem Sid și Nancy.
‎Hai!
‎- Îmi place aici. ‎- Da?
‎Da.
‎Se fumează iarbă peste tot.
‎Mi se pare sau sunt cupluri gay peste tot?
‎E districtul gay?
‎Nu, sincer.
‎Sunt foarte relaxați ‎și integrați în Canada.
‎Cred că toți cei de pe stradă ‎sunt bisexuali și poliamoroși.
‎Poate eram și eu dacă creșteam aici.
‎Vrei să fii poliamoroasă?
‎Nu știu.
‎Nu ți-ar plăcea, așa că...
‎Tu ai vrea să fii?
‎Foarte interesant.
‎Nu știu. Da, poate.
‎- Poate într-o zi. ‎- Într-o zi?
‎Mae Martin?
‎Doamne, Danny!
‎La naiba, tu ești!
‎- Ce mai faci? ‎- Da.
‎Inkboy știe că te-ai întors?
‎Mă bucur să te văd.
‎Bine, hai să bem ceva!
‎- Să mergem! ‎- Da.
‎Da.
‎Știi reclamele din anii '90 ‎cu Andie MacDowell?
‎Cele pentru L'Oreal când face scrimă ‎și vorbește despre reîntinerire.
‎Da.
‎Îmi plăcea de Andie MacDowell.
‎Voiam să mă penetreze.
‎Vrei s-o fac eu?
‎Da.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Persoana aia s-a holbat la tine ‎toată seara.
‎E ridicol. Nu cred.
‎Știi cum arăți? ‎Ești cea mai frumoasă femeie de aici.
‎Vorbesc serios!
‎Bine.
‎Ce ai face dacă n-aș fi aici?
‎Ești singură.
‎Ești în Canada. Ai băut ceva.
‎- Te simți canadiancă. ‎- Bine.
‎Te-ai duce acolo?
‎- Ca să... ‎- Da.
‎Da.
‎Serios?
‎- Da. ‎- Bine.
‎- Bună! Cum a fost? ‎- Bună!
‎Ești bine?
‎Da.
‎- Da? ‎- Sunt bine.
‎- Serios? ‎- A fost sexy.
‎Foarte sexy.
‎Vrei să plecăm?
‎- Bine. ‎- Cât de repede putem?
‎Bine.
‎Bine. Să mergem!
‎A fost grozav!
‎Nu sunt sârme înăuntru.
‎Nu sunt sârme în cârnat. Asta e bine.
‎Mulțumesc, domnule!
‎Mi-a zis „domnule".
‎- Ai auzit? ‎- Da.
‎- Oamenii îmi spun mereu „domnule". ‎- Da.
‎Dar ție îți place...
‎să te gândești că sunt băiat sau fată?
‎- Mă gândesc doar la tine. ‎- Da.
‎Și mai important, tu cum te vezi?
‎- Da, sunt doar eu. ‎- Da.
‎Simt că nu e chiar o chestie.
‎- Nu știu ce înseamnă asta. ‎- Cred că e o chestie.
‎Adică non-binar, Mae.
‎Ar trebui să cauți pe Google.
‎- Da. ‎- Da.
‎- Ar trebui să caut. ‎- Zi-mi și voi folosi cuvintele potrivite.
‎- Am spus ce trebuie? ‎- Da, ai spus perfect.
‎Da.
‎Poate găsești unul aici.
‎Ne-am putea muta aici.
‎O putem lua de la capăt.
‎Mae Martin!
‎- Fir-ar! ‎- Bună!
‎- Nu. ‎- Prieten sau dușman?
‎Dușman! Suntem în pericol. Fugi!
‎Mae!
‎- Suntem bine. ‎- Sigur?
‎Da, i-am pierdut.
‎- Să chemăm poliția? ‎- Pentru ce?
‎Că distribuitorul meu își vrea banii?
‎Doamne, ce udă sunt!
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎- Îmi pare rău! ‎- Doamne! A fost înfricoșător.
‎Pe ce stradă suntem?
‎Nu știu. De ce?
‎Cred că am locuit pe aici.
‎În casa asta?
‎Pe vremuri. Ce ciudat!
‎Locuiam aici cu Scott.
‎Aia era bucătăria
‎și aia era camera lui.
‎E proprietate privată.
‎- Nu cred că... ‎- Ce demență!
‎Camera mea e în spate. Mergem?
‎- Serios? ‎- Da, hai!
‎Dar, Mae, e...
‎Da, asta e.
‎E camera mea.
‎- Aveați camere separate? ‎- Da.
‎Da. Voiam camera mea.
‎Nu voiam să fiu cu el
‎când ne-am mutat, ‎credeam că suntem prieteni.
‎Mae, cineva doarme acolo.
‎Cineva doarme acolo. ‎Trebuie să plecăm. Nu putem. Mae!
‎Exact acolo era patul meu.
‎La naiba! Îmi amintesc ‎cum simțeam covorul pe picioare.
‎Dacă se trezește și ne vede?
‎Cred că obișnuiam să stau sub pat.
‎Uneori mă ascundeam sub pat.
‎Da.
‎La naiba!
‎Sun poliția, perverșilor.
‎La naiba!
‎Mae Martin!
‎- Doamne! ‎- Vino aici!
‎Unde s-au dus?
‎Nu vreau să mor în Canada.
‎Ce faci?
‎Mae! O să te găsesc.
‎Unde sunt?
‎Fugiți, porcușorilor!
‎Doamnă, ați văzut două tâmpite?
‎Aproape am fost jefuită ‎de doi adolescenți.
‎Te iubesc
‎atât de mult!
‎La dracu'!
‎George, oprește-te!
‎Doamne! La naiba!
‎- Ce e? ‎- Doamne!
‎La naiba!
‎Ce e?
‎Aș vrea să știu
‎ce fel de persoană aș fi fost
‎dacă nu l-aș fi întâlnit.
‎Nu pot să fac față
‎vieții sau...
‎iubirii mele pentru tine.
‎Mae, te rog. Ascultă-mă!
‎Bine?
‎Abia faci față,
‎dar e o diferență, faci față.
‎Zilnic.
‎Așa e.
‎- Da. ‎- Da.
‎Da.
‎Ce zici dacă am ieși din oraș?
‎Să mergem undeva cu mașina.
‎Da, mi-ar plăcea.
‎Poate în natură.
‎N-am mers niciodată în natură.
‎„Când o întrebare ‎nu are un răspuns corect,
‎există un singur răspuns sincer.
‎Zona gri între da și nu."
‎Bună!
‎- Ce faceți? ‎- Îi citesc mamei tale ‎Codul lui da Vinci‎.
‎E foarte tensionată.
‎Mi-ar fi plăcut să ne suni.
‎Am dormit 20 de minute toată noaptea,
‎în timp ce tu cred că te-ai drogat ‎cu benzină cu niște comedianți.
‎Mulți prieteni buni sunt comedianți.
‎O să aveți voi încredere în mine cândva.
‎Cum să avem, ‎când încă nu ne-ai spus ce ai făcut
‎cu perele mele ornamentale?
‎- Doamne! ‎- Ar fi un prim pas plăcut.
‎Nu știu cum altfel să o spun.
‎- Nu m-am atins... ‎- Într-o zi erau acolo, apoi au dispărut.
‎Vă rog să veniți în grădină, bine?
‎E timpul să vă arăt ceva.
‎Doamne! Perele mele.
‎Nu-s mândru de asta.
‎În 2003
‎îmi organizam corăbiile model ‎foarte neîndemânatic
‎și am dărâmat perele de pe raft.
‎S-au spart.
‎- Și le-am îngropat aici. ‎- Nu pot să procesez.
‎Nu știam că o să dai vina pe Mae ‎și când ai făcut-o,
‎era prea târziu să recunosc...
‎secretul ăsta oribil.
‎Poate ar fi trebuit să vorbesc cu tine.
‎Nu voiam să știu.
‎- Le-am găsit acum... ‎- Nu vorbesc despre pere.
‎Sunt sigur că s-au întâmplat lucruri ‎despre care trebuia să te întreb.
‎Dar nu am vrut să știu nimic.
‎Fiindcă odată ce știi, știi.
‎Și nu mai e cale de întoarcere.
‎Mă învinuiești ‎pentru că nu am vrut să știu?
‎Nu te învinovățesc deloc.
‎Aș vrea să pot să o iau de la capăt.
‎Să vă întâlnesc și să zic: „Bună! ‎Sunt Mae. Vreți să fiți părinții mei?"
‎Trecutul e mereu cu noi.
‎Șmecheria e să nu-l lăsăm ‎să afecteze viitorul.
‎De acum înainte, ‎hai să ne spunem totul, bine?
‎Da, de acum încolo.
‎- Da. ‎- Da.
‎- Nu mi-am îmbrățișat părinții așa. ‎- Nici eu.
‎E foarte frumos momentul.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- I-ai spus lui Phil planul? ‎- Ce plan?
‎Mergem spre nord, spre pădure.
‎Am găsit o cabană lângă lac
‎și ne-am gândit ‎să stăm toți trei în natură.
‎Am zis că o să repar ‎căsuța pentru păsări a lui Malcolm.
‎Deci...
‎Phil, poți rămâne aici dacă vrei.
‎Poți sta în fosta mea cameră, ‎dacă sunteți de acord.
‎Am fi încântați.
‎Stai cât vrei, băiete.
‎Stai pentru totdeauna.
‎Mulțumesc, Mae!
‎Vă sunăm când ajungem.
‎Crezi că se vor descurca?
‎Dacă cad în lac,
‎fac hipotermie și mor în imediat.
‎O să fie bine. Sunt deștepte.
‎Hai să te văd, natură!
‎Te avertizez că, atunci când merg în nord,
‎îmi place ‎să ies la vânătoare de animale mari.
‎Serios?
‎Nu!
‎Mamă!
‎Trebuie să fac o oprire pe drum.
‎Da, unde?
‎La clubul de comedie.
‎CASTORUL
‎Vrei să vin cu tine?
‎Nu.
‎Mulțumesc!
‎Bună! Trebuie să vorbim.
‎Bună!
‎- Aici? ‎- Da.
‎Băieți, ne lăsați puțin?
‎- Mersi! ‎- De ce? Pot rămâne.
‎Știau și ei. Toți știau.
‎Vrei să iei loc sau...
‎Trebuie doar să te întreb niște lucruri.
‎Vrei să mă distrugi?
‎La naiba!
‎Vreau doar să vorbim.
‎Vreau să am o conversație ‎cu prietenul meu.
‎Bine.
‎Când m-am mutat la tine,
‎știai ce vrei să se întâmple între noi?
‎Nu, te-am primit ‎fiindcă nu aveai unde să stai
‎și apoi cred
‎că m-am îndrăgostit de tine.
‎Da.
‎Și eu ce părere aveam despre asta atunci?
‎Nu știu.
‎Nu erai interesată. N-ai vrut.
‎Da, țin minte că spuneam des asta.
‎Și ce s-a întâmplat? ‎Ai încercat până am cedat?
‎Haide! Cred că ne-am îndrăgostit.
‎Ce prostie!
‎Când ai spus că vrei să ne căsătorim, ‎ai vorbit serios?
‎Nu, adică...
‎Erau doar niște cuvinte.
‎Dar te-am iubit.
‎Și pe atunci, eu te întrețineam.
‎A fost stresant. ‎Voiam să nu te mai droghezi.
‎Mă simțeam că...
‎Ce simțeai?
‎Bine.
‎Am simțit...
‎că am dreptul să mă destresez și eu.
‎Aveai dreptul.
‎Ascultă, mi-am cerut scuze iar și iar.
‎Da.
‎Sunt un bou și aș prefera să mor. ‎Nu știu ce vrei să spun.
‎Poți să crezi ‎că sunt cauza tuturor problemelor tale
‎dacă ți-e mai ușor, dar...
‎când te-am cunoscut, erai varză.
‎Da, știu asta.
‎Erai o dependentă răsfățată și furioasă. ‎Mințeai mereu.
‎Lucrez la toate astea. ‎Dar mai întâi vorbesc cu tine.
‎De ce doar eu?
‎Cum rămâne cu Mike sau cu tipii ăia cărora ‎nu le păsa de tine?
‎Eu te iubeam.
‎Erai cea mai bună prietenă ‎și aveam o casă.
‎De asta mă doare.
‎Am avut încredere în tine.
‎Și acum, ‎simt că dragostea din sufletul meu
‎e un ghem de șerpi.
‎Și totul mi se pare așa de murdar!
‎E vorba de femeia care te-a sunat?
‎Bine, ascultă! Da.
‎Mai era o femeie,
‎puțin cam tânără, dar...
‎Există un cuvânt pentru așa ceva. Copii!
‎Iisuse! Haide!
‎Du-te dracului, Scott!
‎Deci ce? Sunt doar un om rău?
‎Ce? Nu știu ce înseamnă asta.
‎Ce înseamnă asta?
‎Te iubesc!
‎Și eu te iubesc.
‎Crezi asta?
‎Acum ce facem?
‎Nu vreau să te mai văd
‎sau să mai vorbesc cu tine vreodată.
‎Ești bine?
‎Da, să mergem! Haide!
‎Bine.
‎- Poți să oprești puțin? ‎- Da.
‎Bine.
‎- Acum putem pleca. ‎- Bine.
‎- Odată am fost urmărită de un urs? ‎- Serios?
‎Nu știu. Nu sunt sigură.
‎Cum te simți?
‎M-am plictisit de mine.
‎- Știi? ‎- Da.
‎Tu cum te simți?
‎Da, bine.
‎Îmi place Canada.
‎Dar aici nu ar fi un nou început ‎pentru tine, nu?
‎Nu chiar.
‎Poate într-o zi ne-am putea muta
‎într-un loc dement, de exemplu în Spania.
‎Da. Am putea fi ‎pescari la copcă în Norvegia.
‎- Da. Bine. ‎- Dacă am vrea. Am putea face orice.
‎Cred că nu mai...
‎am nevoie așa mare de tine.
‎Dar te vreau.
‎Tu mă vrei?
‎Da.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Deci...
‎ce e fotosinteza?
‎Bine, fotosinteza e un proces prin care...
‎e un proces chimic.
‎Plantele folosesc lumina ca să transforme
‎dioxidul de carbon și apa în energie.
‎- Folosesc lumina soarelui? ‎- Da.
‎Mă lasă fără cuvinte.
‎Dacă-ți place asta, ‎ce pot spune despre clorofilă?
‎- Ce naiba e asta? ‎- Știi plante verzi?
‎- Le știu. ‎- Da, plante verzi.
‎De ce sunt verzi?
‎- Da? ‎- Au clorofilă.
‎Subtitrarea: Dan Anescu