‎PRODUCĂTORII ȚIN MULT
‎LA SIGURANȚA ȘI INTIMITATEA ‎CELOR IMPLICAȚI ÎN ACEASTĂ EMISIUNE.
‎TOȚI PACIENȚII IMPLICAȚI ‎ȘI-AU DAT CONSIMȚĂMÂNTUL SĂ PARTICIPE
‎ȘI SĂ DEZVĂLUIE DETALII ‎DESPRE STAREA LOR DE SĂNĂTATE.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Strânge-mă de mână, Hannah! ‎Strânge-mă cu mâna stângă.
‎Strânge mâna stângă, scumpo.
‎Hannah, deschide ochii, scumpo. ‎Deschide ochii.
‎Poți să deschizi ochii?
‎Hannah.
‎Poți mișca degetele de la picioare?
‎Poți să deschizi ochii?
‎E bine. Începe să-și revină.
‎- Își va reveni. ‎- Hannah?
‎Te vom muta în alt pat.
‎Duceți-o sus. ‎Eu anunț familia că a mers bine.
‎Bine. Sigur că da. ‎E total dilatată sau nu?
‎Nu știu. Tocmai a intrat în sală.
‎- S-ar putea să se întoarcă. ‎- Sper că e dilatată total.
‎- Moisa a intrat în sala cinci sau șase. ‎- Bine.
‎Mai tare!
‎Tușește!
‎Împinge!
‎Foarte bine!
‎Uită-te în jos! Deschide ochii!
‎- Deschide ochii. ‎- Uită-te în jos! Deschide ochii!
‎- Ora 12! ‎- Doamne!
‎E minunată! Tai tu cordonul, tati?
‎- Da. ‎- Frumos!
‎Poftim.
‎Bravo!
‎La mulți ani!
‎Felicitări!
‎Ridică puțin cămașa, mami.
‎Bine. Bună!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Aveți un nume pentru ea? ‎- Aria.
‎Ce drăguță e!
‎- Nu cred că avem lacrimi. ‎- Totul a fost rapid.
‎- Drăguț! ‎- Ușor!
‎Mulțumesc.
‎Tu ai făcut totul. ‎Eu n-am făcut nimic.
‎Vom încerca...
‎- Da. ‎- Da?
‎- Da. ‎- Începe.
‎În trecut, Spitalul Lenox Hill
‎era un spital foarte respectat ‎al comunității.
‎Dar era cunoscut ‎și pentru departamentele de Cardiologie,
‎Ortopedie și Obstetrică.
‎Oamenii se nășteau și mureau aici.
‎Era un spital mic și liniștit ‎din Upper East Side, fără Neurochirurgie,
‎concurând cu cele mai mari ‎instituții de sănătate din lume.
‎Când Northwell a cumpărat ‎spitalul Lenox Hill în 2010,
‎anul în care am fost recrutat,
‎tocmai mă gândeam ‎să pun pe picioare un nou departament,
‎să vorbesc cu un grup de oameni ‎pe care i-am cunoscut de-a lungul anilor
‎și să-i conving să formăm o echipă ‎și să construim ceva împreună.
‎Am subestimat ce înseamnă asta.
‎...David Langer.
‎Echipamentul era învechit.
‎Nimeni nu știa să trateze ‎un pacient de la Neurochirurgie.
‎Nu știau să depisteze ‎un defect neurologic.
‎Așa că am luat-o de la zero.
‎Mi-am asumat mult prea multe riscuri ‎și încă avem cale lungă de făcut.
‎Da. A sosit domnișoara Hannah Doeul?
‎Da.
‎În drumul nostru, s-au întâmplat lucruri ‎ce puteau fi evitate
‎într-un loc complet echipat și funcțional. ‎Asta ne-a stimulat.
‎Bună, Hannah.
‎Cum te simți? Mă auzi?
‎Acum salvăm pacienți ‎altfel irecuperabili.
‎S-a terminat, bine?
‎Toate lipsurile din acest loc...
‎Mișcă stângul.
‎...ne-au permis să construim ceva.
‎Totul a mers bine.
‎Din fericite, am avut curajul ‎să risc și să iau niște decizii bune.
‎Bine? Am scos totul.
‎Nu sunt doar eu, ci întregul grup.
‎Concentrarea noastră, ‎pasiunea și dorința de a colabora
‎ne-au adus izbânda.
‎Acea chimie specială ‎ne-a permis să ajungem să concurăm
‎cu cele mai mari secții de Neurochirurgie ‎din oraș și din lume.
‎Am creat un lucru uimitor ‎și sunt foarte protector în privința lui.
‎Mai am pe cineva aici?
‎- Pacienții lui Langer sunt bine? ‎- Da.
‎Venirea lui John a fost...
‎E o nebunie. A plecat de la Cornell.
‎Cine naiba pleacă de la Cornell ‎pentru Lenox Hill ca s-o ia de la zero?
‎John e bun. De ce ar face asta?
‎Voia să încerce ceva unic ‎și e un romantic, așa cum sunt și eu.
‎Cancer mamar în 1990.
‎Tumoare la ficat, la sân ‎și tumoare pulmonară primară.
‎Phyllis, nu va dura mult. ‎Arată-mi umflătura.
‎E o umflătură acolo...
‎iar durerea radiază.
‎- Scuze. ‎- E în regulă.
‎- Ai făcut radiații? ‎- Da.
‎- Da? ‎- Da, de aceea mi-a căzut părul.
‎Părul tău arată grozav, ‎de aceea te întrebam.
‎- Bun, deci... ‎- Da.
‎Recomand verificarea scalpului,
‎puncția masei...
‎Îmi place cum scrie ‎în formularul inițial „extirpare hard”.
‎Da.
‎Bun. Ați semnat multe formulare ‎în această dimineață.
‎Bun venit... în era birocrației.
‎Deci poți să iau acasă plăcuța și șurubul?
‎Să vedem ce găsim.
‎- Puteți să-l cereți. ‎- Să ne batem cu ele.
‎- Acestea sunt inițialele mele. ‎- Bun!
‎Vom interveni și îi vom deschide scalpul.
‎Am mai operat-o ‎pentru metastaze cerebrale
‎și s-a refăcut absolut extraordinar. ‎A făcut radiații și e în remisie...
‎de peste un an.
‎În mod ciudat, ‎acum trei săptămâni a început să aibă
‎dureri în zona scalpului.
‎La un pacient cu istoric oncologic ‎luăm în calcul metastazele.
‎La un pacient care a fost operat, ‎luăm în calcul
‎un defect în procesul de fixare ‎a oaselor craniene
‎înapoi în...
‎poziția inițială.
‎Ar putea fi vorba despre o plăcuță slăbită ‎care irită scalpul.
‎E treaba mea să aflu.
‎- Absolut. ‎- Da.
‎- Bun. ‎- Orice ar fi, o operăm.
‎Bun? Să sperăm că nu e cancer ‎și poți să pleci acasă.
‎- Mă aleg cu niște capse în cap? ‎- Da.
‎- Și cu niște calmante bune la trezire. ‎- Bun.
‎- Ne vedem în sală. ‎- Mersi.
‎Să fii fără griji.
‎Nici nu îndrăznesc să-mi imaginez ‎cu ce urmează să mă confrunt
‎când ajung la serviciu.
‎În neurochirurgie și în cercetare ‎există foarte multe anomalii.
‎Surprizele se țin lanț, ‎așa că trebuie să fiu mereu receptiv.
‎Bun.
‎E timpul să ne concentrăm.
‎UNITATEA DE URGENȚE LENOX ‎GREENWICH VILLAGE
‎- Încetează! ‎- Ușurel, Bobby.
‎- Bob? ‎- ‎Bobecito.
‎- Bob.
‎Chemați medicul legist la cadavrul ăla.
‎Doamne!
‎- Putem s-o externăm? Vrea acasă. ‎- Da.
‎Bună, Mohammed!
‎Bun. Sunt doctor Macri.
‎De ce ai venit la Urgențe?
‎Am avut niște dureri sâmbătă.
‎Sâmbătă seară...
‎am rugat-o pe cumnata mea să se uite.
‎A zis ‎că e un fir de păr crescut sub piele.
‎A început să crească tot mai mult. ‎Am început să-mi fac griji.
‎Îmi pun niște mănuși și mască ‎și ne uităm.
‎O să te dau cu lidocaină ‎ca să suporți procedura mai ușor.
‎- Bine. ‎- Foarte bine.
‎Îmi pun o mască și să sperăm, ‎în funcție de cum arată,
‎că nu e nevoie de nimic.
‎M-am uitat la baie.
‎- Nu e chiar atât de mare. ‎- Bine.
‎Te rog să te întinzi pe burtă. Bun.
‎Ia să vedem.
‎Văd.
‎Ai să simți o arsură.
‎Te voi înțepa de jur împrejurul ei. ‎Zona va fi sensibilă și dureroasă.
‎- Bine? ‎- Suport durerea.
‎Bine. Îmi spui când să mă opresc.
‎Nu ne grăbim, da?
‎- Sigur. ‎- Bun.
‎Unu, doi, trei. Gâdilă.
‎- Bine. ‎- Băga-mi-aș!
‎E în ordine.
‎- Îți spun... ‎- Oprește-te. Te rog să te oprești.
‎- Îți dau o pauză, da? ‎- Încerc să nu înjur.
‎E în ordine. Poți să fii...
‎A plesnit singur deja. E un semn bun.
‎Bine?
‎- Ești pregătit? ‎- Nu.
‎Spune-mi când.
‎Mai stăm cinci secunde. ‎Concentrează-te pe respirație.
‎- Te descurci grozav. ‎- Futu-i!
‎Sunt aproape gata.
‎Bine.
‎Asta e.
‎- Cu plăcere. ‎- Bun. Așteptăm puțin.
‎Revin peste zece minute.
‎- Bine? ‎- Bine.
‎Bun.
‎Cheamă-mă dacă ai nevoie de mine.
‎Bună!
‎- Bună! ‎- Dle Slomowitz?
‎- Da. ‎- Da. Bună!
‎Ce mai faceți?
‎- Am căzut în după-amiaza asta. ‎- Văd.
‎M-am lovit cu nasul de trotuar.
‎Locuiesc cu părinții mei,
‎iar mama mea...
‎a început să-și facă griji...
‎că s-ar putea infecta.
‎Înțeleg.
‎Profesia de doctor
‎sau oricare alta ‎cred că e determinată din copilărie.
‎Câți ani aveți?
‎- Doamne! ‎- 65 de ani. Câți ani au părinții?
‎Au 94 și 92.
‎- Locuiți împreună? ‎- Da.
‎Copilăria, educația primită
‎și ceea ce vezi în adolescență
‎te modelează pentru viitor.
‎De la o vârstă foarte fragedă
‎am învățat ce e compasiunea și mila.
‎Nu curge sânge. E bine.
‎Am crescut întrebându-mă:
‎„De ce suferă acest om?” ‎sau „De ce simte asta?”
‎E bine.
‎Pentru mine, ‎Unitatea de Urgențe e avangarda.
‎Primim pe oricine...
‎cu orice problemă.
‎Dacă ești neasigurat, ‎asigurat sau infractor.
‎Indiferent cum ești, noi te tratăm.
‎E un colaj...
‎de oameni care vin...
‎motiv pentru care iubesc acest domeniu.
‎Uneori poate fi copleșitor, dar...
‎am ajuns să îmbrățișez ‎empatia și compasiunea
‎pentru oamenii bolnavi ‎care au nevoie de ajutor.
‎SPITALUL LENOX HILL ‎NORTHWELL HEALTH
‎În copilărie, se punea mult accentul
‎pe ajutorul dat celorlalți ‎într-o manieră altruistă.
‎Mă întrebam în ce fel ‎mă va ajuta acest lucru în viață.
‎Ai mei au fost asistenți medicali ‎în Armată,
‎de unde și înclinația mea spre Medicină.
‎La Medicină ți se sugerează ‎să nu alegi această specializare.
‎Turele sunt foarte lungi,
‎ești mereu de gardă, ‎fie că e noapte, fie că e weekend.
‎Azi voi fi de gardă, așa că nu merg acasă.
‎Dar nu m-a atras ‎decât Obstetrica și Ginecologia.
‎Cei patru ani de rezidențiat ‎au fost un drum foarte lung.
‎Îți sacrifici tinerețea.
‎Bună dimineața.
‎E un angajament important.
‎- Bine. ‎- Mă întorc imediat.
‎- Vrei să intri? ‎- Da.
‎Bine.
‎- Ai simțit oboseală? ‎- Da.‎ ‎Dar am și lucrat foarte mult.
‎Amanda!
‎Totul va fi bine.
‎Iată și bebelușul.
‎E frumos și puternic. ‎Vedem și sacul vitelin.
‎Are șapte săptămâni și o zi.
‎Arată ca...
‎Iată-l pe bebeluș din nou.
‎Uimitor!
‎- Totul pare normal, da? ‎- Da.
‎Ce nebunie!‎ ‎O să am un copil.
‎- Poftim. ‎- Mulțumesc!
‎Cu plăcere.
‎Mă întorc imediat.
‎Ar trebui să îl pozăm cu telefonul.
‎Am reușit. Noi l-am făcut.
‎- Te văd. ‎- Doar să ajungem la capăt.
‎Va fi primul nepot al părinților mei.
‎Deci toată lumea e încântată.
‎Când vom ști sexul bebelușului?
‎N-o să știm decât la naștere.
‎Nu știu. ‎Trebuie să discutăm despre asta.
‎Da? Hai să discutăm.
‎Aș vrea să știu...
‎dinainte.
‎Nu-mi plac surprizele...
‎neapărat.
‎Vom vedea.
‎Nu mai avem parte ‎de prea multe surprize în viață.
‎Și...
‎Vărul meu a făcut asta.
‎E uimitor.
‎Vom ajunge la un numitor comun. ‎Ne descurcăm noi.
‎- Felicitări! ‎- Mulțumesc.
‎Ura!
‎- Mulțumesc. ‎- Totul arată grozav.
‎- Cum te simți? ‎- Bine. Sunt puțin balonată.
‎Asta e tot. ‎N-am avut grețuri și n-am vomitat.
‎Arată foarte bine. ‎Pare cu cinci zile mai mare.
‎- Bine. ‎- Dar nu am schimbat datele.
‎- Bine. ‎- Termenul e tot 31 martie.
‎- Mulțumesc. ‎- Baftă.
‎- Mulțumesc. ‎- Bine.
‎Vom începe să anunțăm la 12 săptămâni, ‎până atunci păstrăm secretul.
‎- Probabil că nu ajung până la 20:00. ‎- Bine.
‎Sper să am liber 24 de ore ‎și să revin miercuri dimineață, dar...
‎S-ar putea să mă întorc marți dimineață. ‎Vom vedea.
‎Bine.
‎- Suntem însărcinați. ‎- Suntem însărcinați.
‎Și e bine.
‎- Mulțumesc, Kim! ‎- Ai grijă.
‎- O zi bună! ‎- Bine.
‎Tatăl meu a fost cardiolog la UPenn ‎și, când se plimba pe holuri,
‎făcea chestia asta.
‎Și eu fac același lucru. ‎Nici nu mi-am dat seama.
‎Fratele meu mi-a atras atenția ‎că fac exact ca tata.
‎Fără îndoială că am devenit doctor ‎datorită lui. Asta e clar.
‎E minunat să-l port cu mine.
‎A făcut infarct la 42 de ani ‎și a murit la 45 de ani.
‎Atacul cerebral pe care l-a făcut ‎m-a împins spre neuroștiință.
‎Și...
‎îmi amintesc ziua de vineri, ‎13 decembrie 1985.
‎De aceea mi-o amintesc.
‎El...
‎era prea obosit să mă aștepte la aeroport.
‎M-am dus să-i spun noapte bună ‎și totul părea în regulă.
‎După o oră, mama a început să țipe:
‎„Tatăl tău e la podea.” ‎Și l-am găsit la podea.
‎Era clar că avea un atac cerebral. ‎A fost foarte dureros.
‎Foarte rău. Vedeți? Iar fac asta.
‎Pentru unii e doar o slujbă ‎de la 9:00 la 17:00, o simplă tură.
‎Pentru mine nu e o slujbă.
‎E viața mea.
‎Îmi place să operez,
‎îmi place să fac bine ‎și îmi place să ajut.
‎E bine. Hai să ne rugăm.
‎- Nu pot. ‎- Ba da, trebuie.
‎Trebuie să faci asta pentru mine.
‎Tată Ceresc,
‎stai alături de surioara mea ‎și ai grijă de ea.
‎Azi am avut un caz.
‎Pacienta are 41 de ani ‎și e agent de poliție în Tennessee.
‎- Amin. ‎- O să fie bine.
‎- Va fi bine. ‎- Vă iubesc pe toți.
‎Și noi.
‎Mitzie a venit la noi
‎după ce a trăit zece ani ‎cu o tumoare la baza craniului.
‎În cele din urmă,
‎nimeni nu s-a încumetat să o opereze.
‎Era un caz prea dificil.
‎Are o tumoare mare în gât.
‎Masa aceea albă e tumoarea.
‎Artera carotidă trece prin ea.
‎Aceea e artera carotidă.
‎Se extinde până la baza craniului, ‎până în cutia craniană.
‎Nu credem că o putem extirpa total ‎fără a afecta artera carotidă.
‎Chiar dacă am interveni, ar sângera.
‎Așa că preferăm să controlăm totul ‎înainte să extirpăm tumoarea.
‎În cazul ei, mare parte
‎din fluxul sanguin ‎care alimentează artera carotidă
‎vine dinspre gât, ‎din artera carotidă externă.
‎Și aceea trebuie închisă.
‎O vom face în etape.
‎Azi îi vom închide carotida internă.
‎S-ar putea să decidem ‎ca mâine să o închidem pe cea externă.
‎Vom mai avea de luat anumite decizii ‎în ceea ce privește intervenția,
‎toate fiind de importanță majoră, ‎motiv pentru care îl am pe Ortiz alături.
‎Împreună vom reuși ‎să cântărim toate opțiunile
‎și să facem tot posibilul ‎să-i ținem pe oameni în siguranță.
‎Dar nu e nicio îndoială ‎că sunt intervenții riscante.
‎Trăim și murim pentru aceste situații.
‎Bună!
‎Ne revedem.
‎Vom bloca artera cu o sutură ‎și un mic sistem.
‎E asemenea unei umbrele mici
‎care reduce fluxul sanguin din arteră.
‎Facem acest lucru ‎ca pregătire pentru bypass.
‎Dacă dr. Langer introduce bypassul ‎fără această procedură,
‎bypassul nu va funcționa.
‎Credem că va fi bine.
‎Riscul cel mare e celălalt vas de sânge. ‎Ai nevoie de două.
‎Îți va alimenta temporar creierul.
‎Pe când îl blocăm pe acela, ‎bypassul va fi montat deja și va asigura
‎fluxul sanguin de care ai nevoie. ‎Ăsta e țelul nostru.
‎Ce se întâmplă ‎dacă lucrurile nu merg conform planului.
‎Ai putea suferi un AVC.
‎Ăsta e riscul.
‎Mâine e partea cea mai grea.
‎Îți vom fi alături mereu. ‎Iar dacă se va ivi o problemă,
‎vom face alegerea cea mai bună.
‎Nu înseamnă că e treabă ușoară. ‎Va fi destul de complicat.
‎Ai o familie minunată. ‎Dacă ai încredere în mine,
‎în noi, totul e în regulă. ‎Vom face tot ce se poate.
‎- Să vedem ce face soția mea. ‎- Alo?
‎- Cum merge? Ești liberă? ‎- Nu.
‎Nu știi că merg la groapa de gunoi ‎în fiecare dimineață?
‎În fiecare dimineață. ‎Las copiii la școală,
‎apoi mă duc la groapa de gunoi ‎să arunc compostul.
‎E ciudat.
‎Mă simt aiurea. ‎Și spun: „Daphne, nu face asta.
‎Ești prea tânără.
‎Și nu dă bine.”
‎Ce și-a făcut? ‎Are două în urechea dreaptă
‎și trei în stânga?
‎Da. Așa cum am eu.
‎Da, dar eu mi le-am pus la 17 ani. ‎Îmi zice: „Da, pe tine
‎te-a înțepat cu acul.” ‎Așa se făceau lucrurile pe atunci.
‎Chiar ai făcut-o?
‎- Da. ‎- ‎Cu ce? L-ai sterilizat?
‎- Și ai înțepat... ‎- Da, l-am încins la flacără...
‎și mi-am găurit urechile.
‎Ai sângerat? Exista riscul de infectare?
‎- Noi nu sângeram pe atunci. ‎- Exact, copiii ăștia sunt...
‎- Niște papă-lapte! ‎- Sângerează.
‎Și toată lumea primește ‎premii de participare.
‎Am apărut într-o revistă.
‎În fine. Și avem ‎o grămadă de invitați duminică.
‎Rahat!
‎Îi avem pe Steph și Jared,
‎Phyllis și Walter,
‎Diane și Howard,
‎Michael și Rachel, părinții mei, mama ta. ‎Vin o grămadă de oameni.
‎Acum înțeleg de ce ești stresată.
‎Și sunt la ciclu.
‎Și de asta.
‎Larry.
‎Bună, sunt dr. Macri.
‎Bună, dragule.
‎Să-ți văd fața.
‎Ce se întâmplă?
‎Larry.
‎Trezește-te!
‎Nu poți alege cazurile. ‎Acesta e locul unde nu judecăm pe nimeni.
‎- Larry, unde locuiești acum? ‎- Pe stradă.
‎Bine. Nu stai la adăpost?
‎- De când dormi pe stradă? ‎- De șase luni.
‎De șase luni? Bun.
‎Trebuie să fii înțelegător ‎cu acești oameni și situația lor.
‎Sus!
‎Să fii obiectiv ‎în ceea ce privește problemele lor.
‎Nu e doar medicină. ‎Asta nu înveți la facultate.
‎Nu primești manuale ‎despre cum să faci față
‎situației sociale ‎sau problemelor pacienților.
‎Trebuie să folosești ce ai mai bun în tine ‎și să spui:
‎„Pot să te ajut.”
‎O să trag puțin perdeaua.
‎O să-mi pun un halat.
‎Uneori sunt pline de puroi și explodează.
‎- Ești pregătit? ‎- Da.
‎Bine.
‎Fumezi, Mohammed?
‎Țigări? Da.
‎Nu și droguri?
‎Marijuana.
‎- Marijuana? Bine. ‎- Da.
‎Doar marijuana sau și alte droguri?
‎Bine.
‎Ați auzit de...
‎cocaină de fumat?
‎- Uneori doar. ‎- Bine.
‎Fiindcă sunteți doctorul meu...
‎Se pune puțin în marijuana și se fumează.
‎- Bun. ‎- Nu e praf de cocaină.
‎- E cocaină, dar... ‎- Se pune în marijuana.
‎- Da. ‎- Când ai fumat ultima oară?
‎- În weekend. ‎- Deci doar uneori, da?
‎Ai avut recent ‎contacte sexuale neprotejate?
‎Bine.
‎Ești pregătit?
‎Nu mișca! Poți țipa, dar nu te mișca.
‎- Fir-ar... ‎- Bine.
‎Am terminat. L-am deschis.
‎Îmi pare rău.
‎Deci...
‎suntem aproape gata.
‎Nu pot să fac poze pentru că am mănuși.
‎Dacă mergi cumva la baie în seara asta, ‎să ai grijă.
‎Ai o bucată de tifon aici, da?
‎Și dacă pică din greșeală?
‎- N-ar trebui. ‎- Bine.
‎N-ar trebui, decât dacă...
‎Nu, nu cred ‎că o să am treabă cu partea aia.
‎Ieși să dansezi în seara asta?
‎- Nu. ‎- Bine.
‎Atunci ar trebui...
‎Dumnezeule!
‎E incredibil.
‎Te duci acasă și te odihnești, bine?
‎- N-a fost prea rău, nu? ‎- Nu. A fost ca la Disneyworld.
‎Doamnelor și domnilor, sunteți pregătiți?
‎Da, domnule.
‎Parcă sunteți versiunea mai tânără ‎a celor din ‎Stagiarii.
‎Pantalonii sunt acoperiți.
‎Cămășile sunt acoperite.
‎Nimic să nu fie liber.
‎Uitați-vă în oglindă. ‎Să aveți părul și urechile acoperite.
‎Bună dimineața! Marele D.
‎Donald.
‎- Salut! ‎- Bună treabă cu Coreea de Nord.
‎Veți afla ce înseamnă măreția.
‎Dragi studenți, ‎intrați și nu atingeți nimic albastru.
‎Bun, ea e Phyllis Landa. ‎Stânga mea e dreapta ei.
‎Intervenim pentru această masă ‎de sub scalpul ei.
‎Cei din partea dreaptă să ridice mâna.
‎- Partea dreaptă. ‎- Spuneți: „Da.”
‎- Da. ‎- Janey, are nevoie de antibiotic.
‎- Da. ‎- Fără dexametazonă sau manitol.
‎Să ne luăm un moment de liniște. Bun.
‎Să ne luăm un moment de liniște. ‎Relaxați-vă, închideți ochii,
‎mișcați degetele din pantofii portocalii, ‎dacă aveți așa ceva.
‎Rotiți puțin umerii, închideți ochii...
‎Simțiți momentul. ‎Trageți adânc aer în piept,
‎mențineți respirația
‎și expirați.
‎Inspirați adânc.
‎Expirați. Să-i dăm drumul.
‎Unde e umflătura noastră.
‎Ce e asta?
‎- Aici simțea iritația, nu? ‎- Arată ca o tumoare, nu?
‎- Întrebarea e dacă e sau nu cancerigenă. ‎- Nu este.
‎Vedeți și voi pe monitor? ‎Se vede plăcuța noastră.
‎Aspiră în stânga mea.
‎Mulțumesc.
‎Fir-ar să fie!
‎Phyllis.
‎Nu arată prea bine.
‎Dați-mi un bisturiu.
‎Sper din suflet să fie doar o inflamație.
‎Veniți aici.
‎Vedeți aici? Pare a fi cancer.
‎Acesta e țesut cicatricial normal. ‎Asta speram eu să găsim.
‎Ăsta aduce a cancer. E violet
‎și plin de sânge.
‎Să sperăm că e doar reactiv, dar...
‎Phyllis.
‎Cât de mare e tumoarea?
‎Da.
‎Să-l ducem la patologie ‎și să-l analizăm criogenat.
‎Mă întorc imediat.
‎La naiba!
‎Echipa de patologie.
‎Salut!
‎E vorba de o femeie de 70 de ani.
‎Unul era țesut cicatricial, ‎celălalt arată a cancer.
‎Aruncă o privire.
‎Doctor Krauss.
‎Bună, doctore!
‎Alt specialist în oncologie ‎care analizează probe criogenate.
‎Ce vezi?
‎- E un ganglion limfatic mare. ‎- E cancer, nu?
‎Tot.
‎Ce e de făcut? ‎Ne oprim sau continuăm?
‎Nu, îl scoatem cu totul.
‎E bine să fii sigur pe ce știi.
‎Salut, Rima!
‎Mulțumesc pentru tot.
‎Te uiți la programări?
‎- Întotdeauna. ‎- Ca să vezi câte saloane aveți?
‎Avem multe.
‎Facem ce trebuie să facem. ‎Trebuie să aducem pacienți și să-i tratăm.
‎Asta suntem instruiți ‎și încurajați să facem.
‎Totuși, continuăm ‎să încercăm noi strategii.
‎De câte ori ne lovim de un punct critic, ‎creștem.
‎- Deci suntem pe drumul cel bun? ‎- Da.
‎- Simți că suntem pe drumul cel bun. ‎- Absolut. Creșterea doare.
‎Trebuie să înțeleagă
‎că trebuie să fim compatibili ‎cu spitalele din New York.
‎Voi face tot ce-mi stă în putință.
‎- Am înțeles. ‎- Da. Fă angajări.
‎Înțeleg.
‎Deci vii înapoi?
‎Eu sunt aici.
‎- Sunt aici. Ai susținerea mea. ‎- Știu.
‎- N-aș pleca niciodată. ‎- Știu.
‎Asta e pasiunea mea, dar...
‎Știu și înțeleg.
‎- Voi face tot ce pot. Știi asta. ‎- De aceea trebuie să rămân.
‎Am înțeles.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Mulțumesc.
‎TRAVALIU ȘI NAȘTERI
‎SALOANE PACIENTE
‎Ți-am arătat ceva drăguț ‎ce am găsit azi?
‎Nu.
‎- Dansează. ‎- Cine e bebelușul?
‎E vărul lui.
‎Tu când o să ai așa ceva?
‎Știi...
‎- Viața... ‎- Așteaptă...
‎- Să termin școala. ‎- Bine.
‎- Pot să termin mai întâi școala? ‎- Bine.
‎- Urmezi California, nu? ‎- Da.
‎Și tu pleci?
‎- De ce ne folosiți așa? ‎- Știu. Îmi pare rău.
‎Veniți, stați o vreme, ‎începem să vă plăcem.
‎- Apoi plecați. ‎- Nu vorbi în numele tuturor.
‎- Nu. ‎- Chiar pleci?
‎Probabil că voi pleca. ‎Kevin lucrează în California.
‎El a venit aici pentru mine.
‎- E rândul meu să-l răsplătesc. ‎- Ce drăguț!
‎Când pleci?
‎- Până la sfârșitul anului. ‎- Da.
‎- Cum spuneam, nici eu nu mai am mult. ‎- Ieși la pensie?
‎Da.
‎Deci ne pensionăm și absolvim împreună.
‎Deci...
‎Deci e o bucată de țesut moale invadat ‎de celule neoplazice.
‎Ar putea foarte bine să fie...
‎de proveniență neuroendocrină. ‎Tumoarea prezintă celule mari și mici.
‎E o surpriză. Nu va fi bucuroasă.
‎Credea că e doar o plăcuță slăbită,
‎dar e o tumoare cancerigenă...
‎care i s-a lipit de scalp, deci... ‎Bună treabă.
‎Mulțumim.
‎Plouă.
‎Cerurile s-au deschis.
‎E uimitor cât de liniștit poate părea ‎un oraș atât de aglomerat.
‎Băga-mi-aș să-mi bag!
‎E adenocarcinom.
‎Sunt surprins. ‎Credeam că plăcuța e de vină.
‎E tumoarea ei inițială.
‎Trebuie să-l sun pe soțul ei ‎și să-i spună că e cancer.
‎Bună, Saul! Sunt dr. Boockvar. ‎Ce mai faci?
‎Totul a mers bine. Phyllis e bine.
‎Intervenția s-a încheiat fără probleme.
‎Dar am găsit urme ‎ale cancerului inițial...
‎în scalp.
‎Trebuie să rezolvăm problema.
‎Nu era mare, ‎era de mărimea unei monede de cinci cenți.
‎Bine?
‎Dar era chiar sub scalp. ‎De aceea avea dureri în locul acela.
‎Sunt mulțumit. Să nu-ți faci griji. ‎Îi voi spune și ei același lucru.
‎Asta e partea grea a activității noastre.
‎Chiar încerc să fac ce trebuie.
‎Am stabilit să facem recrutări.
‎E o tortură nenorocită. ‎Tipul ăla e total radioactiv.
‎Dacă nu procedezi cum vrea el, ‎renunță pur și simplu.
‎Sunt lucruri mai importante în viață, ‎așa că am renunțat.
‎Adică vrea să răstălmăcească totul
‎și să transforme lucrurile ‎într-un concurs al angajărilor?
‎Mai lasă-mă! ‎Încerc să fac ceva cu locul ăsta,
‎să fiu vocea rațiunii ‎în sistemul nostru de sănătate
‎și să fac ce trebuie ‎ca să câștigăm cu toții.
‎Dar am o idee și o să rezolv problema.
‎Îmi asum întreaga responsabilitate. ‎Nicio grijă.
‎N-o să mă enervez. Totul va fi bine.
‎Bine, amice. Ai grijă. Pa!
‎Știți ceva? ‎Cea mai grea parte a muncii mele,
‎de departe...
‎e să am de-a face cu...
‎oameni de genul ăsta.
‎Suntem doctori!
‎Phyllis?
‎Bună.
‎Cum te simți?
‎Ești la reanimare. ‎Totul a mers perfect.
‎Deci nu am cancer?
‎Despre asta voiam să vorbim puțin.
‎Am găsit o bucată chiar sub scalp.
‎Da?
‎I-am spus soțului tău
‎că îți voi recomanda o scanare PET.
‎Ca să ne asigurăm ‎că nu apare și în alte părți.
‎Când am văzut-o, ‎am extirpat osul cu totul.
‎Am ridicat puțin meningele.
‎Iar creierul arată perfect.
‎Bine? Deci...
‎Operația a fost un succes. ‎Mă bucur că am făcut-o.
‎Era foarte importantă.
‎Bine?
‎Bun.
‎- Ne vedem mâine. ‎- Bine. Mulțumesc.
‎- Bine? ‎- Da.
‎Bine. Odihnește-te în seara asta.
‎„Chirurgul-asistent a fost Wagner.
‎Indicații: ‎pacientă de aproximativ 74 de ani,
‎cu istoric oncologic mamar și pulmonar.”
‎Nu știi la ce să te aștepți ‎în chirurgia cerebrală.
‎Fiecare caz e o surpriză.
‎Neurochirurgia e o lume încă neexplorată.
‎Și nu poți presupune nimic.
‎„...între scalp și craniu...”
‎A fost extubat de doctor...
‎Mulțumesc. La revedere.
‎E vorba de știință, nu de presupuneri. ‎În calitate de chirurg și cercetător,
‎trebuie să dau tot ce pot zi și noapte.
‎Orice mai puțin de atât e inacceptabil
‎pentru mine, pentru pacienții mei ‎și pentru familiile lor.
‎Sper să nu te mai văd diseară.
‎Shawna, cum merge?
‎Mi-am dus fiica la protest.
‎Încercam să-i explic
‎și i-am spus ‎că e vorba despre separarea familiilor.
‎Da.
‎E trauma trăită de copiii minoritari.
‎Copilăria lor e afectată ‎de astfel de lucruri,
‎de probleme cu care te confrunți constant.
‎- Și a fost... ‎- Da.
‎Azi, când am venit la serviciu ‎plângea să nu vin.
‎- N-ar trebui să râdem. ‎- Sunt o mamă rea?
‎- Te întorci. Nu. ‎- Asta i-am spus și eu.
‎Apoi i-am auzit pe unii spunând ‎că asta nu e America,
‎apoi am citit ceva ‎unde se spunea că asta e America.
‎Avem o tradiție în separarea părinților ‎de copii. Și vorbim despre sclavie.
‎E foarte supărător.
‎Drepturile civile ‎au fost adoptate de curând.
‎Așa e. A fost la al doilea ei protest.
‎Care a fost primul protest?
‎- Era în apropierea învestirii. ‎- Marșul pentru drepturile femeilor?
‎- A fost și la acela? ‎- Da.
‎Ți-am spus că vreau un copil de oraș.
‎Visul meu e să alerge liber ‎pe străzile New Yorkului.
‎- Da. ‎- Dar îl știi pe Kevin.
‎Da.
‎El va spune: „Nu, mulțumesc.”
‎E uimitor. ‎Copiii ăștia sunt foarte îndrăzneți.
‎Interacționează cu oricine.
‎- Așa e. ‎- Nu le e frică de lume.
‎- Par foarte conștienți de tot. ‎- Așa e.
‎Am foarte multe de notat.
‎Da, a fost frumos.
‎Poate că ți s-a rupt apa.
‎S-ar putea. Da, s-a rupt.
‎Atinge puțin doar. Atinge.
‎Relaxează-ți piciorul. Perfect.
‎Facultatea de Medicină te poate blaza.
‎La fel și rezidențiatul.
‎Asta pentru că ești foarte obosit.
‎Dar chiar cred că există chemare.
‎- Ai o dilatare de nouă centimetri. ‎- Travaliul a venit de la sine.
‎E aproape gata.
‎Avem nevoie de o masă. ‎Are nouă centimetri. I s-a rupt apa.
‎Vreau să lucrez cu segmentul de populație
‎pe care medicina l-a neglijat mereu.
‎Iar femeile se încadrează perfect.
‎Multe femei nasc singure.
‎Multe femei nu au asistat ‎la nașterea surorilor,
‎a mătușilor, a verișoarelor lor.
‎E o pierdere pentru femei.
‎Nu există o cale ușoară de a da naștere
‎și mi-aș dori să le acord credit ‎pentru acest disconfort,
‎să știe că e un lucru normal ‎și să le ajut.
‎Asta trebuie să fac eu.
‎Vine bebelușul!
‎Bună, mamă!
‎Am văzut că mergi să înoți.
‎- Da. ‎- Aș vrea să fiu cu tine.
‎Dar vom înota foarte curând. ‎Vom merge cu cortul și vom înota.
‎Ne întoarcem la râu cât de curând.
‎Așteptăm la spital să înceapă intervenția.
‎N-au început încă. ‎Suntem aici de dimineață.
‎- 3:15 a devenit 6:15, 7:15... ‎- E în ordine.
‎Bună.
‎Bine. Ce mai faci?
‎Sunt între două cazuri. E o zi lungă.
‎Și încerc să trag tot felul de sfori. ‎Nu e ușor.
‎Deci mă aștepți la cină?
‎Promiți?
‎Da, știu. Bine?
‎Te iubesc.
‎- Suntem pregătiți? ‎- Da.
‎Bine, poți să pleci. Ai împachetat.
‎- Îți imprim externarea acum. ‎- Bine. Mulțumesc.
‎Cum te simți?
‎- Mai bine. ‎- Mai bine?
‎Da, pentru că pot să fac asta ‎fără să am dureri.
‎Îți verific informațiile.
‎- Bine. ‎- Sigur.
‎Vreau să ne vedem mâine.
‎- E o întâlnire, dr. ‎- E o întâlnire?
‎- Avem întâlnire? ‎- Scoate-mă la dans.
‎Nu plătesc?
‎- Mirna Kean? ‎- Au dat-o afară din apartament.
‎- Nu! De ce a fost dată afară? ‎- Partenerul ei a murit.
‎Bună, doamnă Kean.
‎Vă caut un salon. ‎Imediat ce se eliberează unul...
‎- Pot să mai iau băutură cu ghimbir? ‎- Da.
‎- Trebuie să mă hidratez. ‎- Sigur.
‎Va trebui să meargă la adăpost.
‎Asta dacă va vrea. S-ar putea să refuze.
‎Îmi pare rău pentru ea.
‎- E greu. ‎- Nu știu dacă o primesc la adăpost.
‎Mai întâi să vrea.
‎- Trebuie să fie fără adăpost. ‎- Nu are adăpost.
‎Nu știu cum ar supraviețui pe străzi ‎în starea asta.
‎- Nu cred că s-ar descurca prea bine. ‎- Îmi pare rău pentru ea.
‎Vreți să mergem acum în salon?
‎Cât mai repede posibil. Mulțumesc.
‎Vom sta puțin de vorbă în salon, bine?
‎- Despre ce se întâmplă. ‎- N-am multe de spus, dar... bine.
‎Avem o pacientă.... Va dura puțin.
‎Puteți să-i spuneți doamna Kean.
‎O cunoaștem de când am deschis.
‎Mulți nu au casă.
‎Unii dintre ei nu au pe nimeni. ‎Pe absolut nimeni.
‎Nu știu de ce și cum au ajuns aici.
‎Îmi place să-i întreb ‎cine sunt aparținătorii lor,
‎pe cine au apropiat sau ce ‎li s-a întâmplat înainte să ajungă aici.
‎Trebuie să fii foarte deschis.
‎Locuiești cu mama?
‎Trebuie să încercăm ‎să empatizăm cu acești oameni...
‎și cu nevoile lor.
‎Ce putem face pentru ei.
‎Te iubesc. Acum și pururi.
‎Sunt pregătită. Pupici!
‎O să fiu lângă tine. ‎Ne vedem imediat.
‎- Bine. ‎- Pa!
‎Timp de coagulare activat, 257.
‎- 257 e bine. ‎- Cateterizează anevrismul.
‎Presiunea e foarte mare uneori.
‎Trebuie să le împaci pe toate,
‎fiind chirurg și șef de secție...
‎însă primează binele pacientului tău.
‎E apăsător.
‎Totul trebuie să fie foarte precis. ‎Nu poți s-o dai în bară. Nu poți.
‎Avansează.
‎- Nu ai ajuns încă. Acum. ‎- Acum.
‎Nefronul e înăuntru. Mulțumesc.
‎Tot ce facem noi aici
‎facem pentru pacient, doar pentru el.
‎Ridică. Să-i dăm drumul...
‎șase pe...
‎șase pe zece.
‎Timpul de coagulare?
‎Mă simt foarte mândru. ‎Îmi dă o mare satisfacție.
‎Îmi place.
‎Arată foarte bine.
‎Mulțumit?
‎Foarte. Tu?
‎Da.
‎Mitzie.
‎Bună!
‎Îmi spui cum te numești?
‎Mitzie.
‎Mitzie, câți ani ai?
‎Câți ani?
‎Câți ani ai, Mitzie?
‎42.
‎E bine.
‎Foarte bine.
‎Puteți veni.
‎Totul a mers bine.
‎- Totul a mers bine? ‎- Da. Am blocat artera.
‎Pare bine. ‎Reacționează perfect la tot.
‎Desigur.
‎- Mulțumesc mult, prietene. ‎- Bine. Rezistați.
‎- Bine. ‎- Mulțumim.
‎- Bun. Ne ocupăm noi de ea diseară. ‎- Primul pas a fost făcut.
‎- Bine. ‎- Încă doi pași.
‎Da.
‎E normal. ‎Spune-mi mai multe despre asta…
‎Ești speriată. Ce simți acum?
‎E vorba de naștere?
‎- De naștere. ‎- La ce te gândești?
‎Mi-e frică.
‎- Că vei sângera sau... ‎- Că n-o să mă descurc.
‎O să te descurci. ‎Trebuie să-ți asculți corpul.
‎Totul e bine. Ai intrat în travaliu,
‎te-ai dilatat complet, ‎ți s-a rupt apa de la sine.
‎Totul va fi grozav. Bine?
‎Sincer.
‎- Nu mă simt grozav. ‎- Dar ești.
‎Ești grozavă!
‎E un nou început.
‎Totul merge perfect.
‎Bine. Haide, fato!
‎Pentru asta te-ai născut ‎și deja te descurci grozav.
‎- Pot să iau oxigenul? ‎- Da.
‎Cred că tocmai a avut o contracție.
‎- Ai simțit-o și nu ai spus nimic. ‎- Da.
‎- O folosim pe următoarea. ‎- Scuze.
‎- E în regulă! ‎- Da!
‎Poți rămâne cu masca. ‎Trage picioarele la piept,
‎inspiră adânc ‎și împinge cu putere.
‎Să profităm.
‎Împinge tare.
‎Așa cum am mai vorbit. ‎Trage picioarele la piept.
‎Împinge.
‎Trage aer în piept.
‎- Trage aer, ridică-te și împinge. ‎- Trage aer și împinge.
‎- Hai. ‎- Cu totul.
‎- Unu, doi, trei, patru, cinci, șase... ‎- Împinge.
‎...opt, nouă, zece. Expiră acum.
‎Bine. Dă-i drumul.
‎Relaxează-te. Excelent!
‎Bun. Totul e perfect.
‎Respirații adânci între contracții. ‎Tata, tu vei fi omul cu oxigenul.
‎Tu vei fi responsabil cu oxigenul ‎între contracții.
‎Bine.
‎Ne va lua puțin până intrăm în ritm.
‎Copilașul tău e acolo. I se vede părul.
‎- Foarte bine. ‎- Împinge.
‎Da.
‎Mai cu forță!
‎- Da. ‎- Da!
‎- Mai tare. Continuă. ‎- Poți să mă împingi, mamă?
‎Împinge.
‎- Mai tare. Sus picioarele. ‎- Sus picioarele. De tot.
‎- Continuă. ‎- Bine.
‎- Nu pot să respir. ‎- Așa.
‎E în ordine. Împinge.
‎Mai încet.
‎Bună! La mulți ani!
‎- Da! ‎- Ai fost grozavă!
‎Bună!
‎- Bună, tati. ‎- 30 de secunde îți ajung?
‎- Ce faci, bebeluș? ‎- A plâns.
‎- Sună bine. ‎- Tati, tai tu cordonul?
‎- Da. ‎- Bun. Ai foarfeca?
‎Aici, între cele două.
‎- Aici? ‎- Da. Perfect.
‎- Așa. ‎- Poți să mi-l lași mie.
‎- Îl iau rapid. ‎- Pe dincolo.
‎Da, mulțumesc.
‎Tu ai făcut asta!
‎Te simți bine?
‎Michael e aici.
‎- Așa îl va chema? ‎- Michael.
‎La mulți ani, Michael!
‎- E bine? ‎- Da, sigur că da.
‎E perfect.
‎N-auzi cum țipă? E foarte bine.
‎- Da, e perfect! ‎- E grozav.
‎E minunat, mami. E minunat.
‎Uită-te la el!
‎Salut.
‎Uită-te la fața aia mică!
‎Uterul e intact?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Uită-te la el!
‎Salut, micuțule!
‎E normal să tremuri după naștere.
‎E surplusul de hormoni. Da?
‎Te-ai descurcat minunat.
‎Bună, Michael!
‎La mulți ani!
‎Upper East Side e o zonă emblematică ‎a New Yorkului
‎într-o lume în care...
‎Gândiți-vă la Madison Avenue ‎și la Park Avenue,
‎la câte se petrec afară,
‎iar noi facem toate astea ‎în mijlocul lor.
‎Te gândești la câte se întâmplă ‎în clădirea asta,
‎iar apoi faci un pas ‎și ai ajuns în lumea obișnuită.
‎Tocmai am ieșit din spital.
‎Bine. Te duci acasă?
‎Bine. Merg acasă.
‎Bine.
‎Pa!
‎URGENȚE
‎INTRARE
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan