Ești fratele meu și te iubesc.
Dar e timpul ca toată lumea să meargă mai departe.
Mă mut cu Marie.
Nu l-am mai văzut pe Darius pe aici.
S-a mutat.
Scotty Williams.
Sunt ofițerul tău supraveghetor.
Un om care tocmai iese din închisoare
trebuie să aibă un anumit grad de stabilitate financiară.
Înțelegi că sunt avocat, nu?
Spencer Richardson m-a sunat ieri.
Nu poți greși să asculți ce are de spus.
Știu că n-ai motive întemeiate să ai încredere în mine.
Dar pot să-ți ofer ceva
mai împlinitor decât poate ți-ai imaginat.
Se pare că vrea cu adevărat să facă ceva bun.
Și ar fi pentru mulți bani.
Trebuie să am independența mea.
Am un caz...
pe care vreau să-l iei.
Am făcut un compromis.
Trebuie să fac un singur lucru pentru el.
Mulțumesc.
Că m-ai ascultat.
Nu vreau să te pierd iar.
Pe viațã Sezonul 2, Ep. 3. Apãrarea necesarã
Bună.
E real?
Așa cred.
Când s-a întâmplat asta?
Pe la 3:30.
Stai să văd dacă s-a trezit Jazz și are de gând să-l hrănească.
Bine. Bine.
Bunica te-a luat în brațe. Am înțeles.
Ştiu. Ştiu.
Hei.
Ești frumoasă.
Ar trebui să treci pe la acel depozit.
Acele sertare goale se simt singure,
și am o jumătate de dulap care te așteaptă.
Mă îndoiesc serios că e jumătate.
Treci pe acolo.
Bine, bine.
Bună.
Cum ai dormit?
Mai bine decât pe canapea.
- Pariez. - Ai grijă.
Am.
Mama spune că aveți un caz mare și un birou nou.
E adevărat.
Pe care o să mi-l arăți.
- Și școala ta? - Îmi aduc de lucru.
Iar mama il lasă pe la AJ la mama lui Ronnie.
Și a spus că îi putem lua mașina.
Bine. S-o facem.
Dumnezeule. Aaron... Dle. Wallace.
Și Jasmine.
Sunt foarte onorată să vă cunosc pe amândoi.
Îl cunosc pe tatăl lui Charlotte de ani de zile.
A auzit despre ceea ce facem și este pregătită
să-și ia un concediu de la Facultatea de Drept...
Tot anul, dacă mă vreți.
- Să lucreze pentru noi. - Orice și orice lucru de salahor,
și nici n-aș avea nevoie de salariu.
Sau ați putea să-mi plătiți salariul minim dacă aveți nevoie pentru cheltuieli.
Secretară, asistentă.
Cred că este angajată.
Într-adevăr?!
Sunt atât de... asta e chiar... vă... mulțumesc.
Mulțumesc.
Promit că nu veți regreta.
Bine. Ar trebui să mergem să vedem clientul?
Da. Vei sta aici să-ți faci temele?
Nu pot veni?
Nu, mergem la o închisoare pentru femei.
Este o situație foarte sensibilă, scumpo.
Pot începe cercetarea
asupra prejudecăților rasiale din spitalele orașului,
și sunt sigură că Jasmine poate ajuta.
Câte ceva din cecetarea ta profundă asupra defectelor și tendințelor sistemice
erau în afara acestei lumi.
Da... Pe site-ul tău, adică.
Mulțumesc.
Atâta timp cât nu interferează cu sarcinile tale școlare, bine?
Bine.
Ai numărul meu, nu?
Bine. Puteți apela sau trimite mesaje oricând.
- Bine. - Bine.
Bine.
Jazz.
Știam imediat că ceva nu este în regulă.
Josh, are 11 ani.
El a mai fost lovit în cap, dar de data asta era altfel.
Mi-am dat seama.
Și l-ai dus la Spitalul Westchester United?
Știu că mă vei întreba de ce n-am fost în Bronx.
Am crescut în Bronx. Cred că am o vagă idee.
Este ca o zonă de război în acel loc,
și te țin mereu să aștepți ore întregi,
indiferent pentru ce problemă te duci.
Asta îmi amintesc.
Am vrut doar să-i ofer băiatului meu îngrijire adevarată.
De aceea am condus circa 20 de minute până la Westchester.
Dar când ai ajuns acolo...?
I-au luat tensiunea
și s-a uitat în ochii lui timp de cinci secunde,
iar apoi... nimic.
Am tot întrebat-o pe asistentă când putea să-l vadă un doctor,
și mă tot lăsau să aștept.
Le-am tot spus: „Se agravează”.
Și tot spuneau că
simptomele sale erau normale pentru un traumatism cranian.
După aproximativ trei ore,
ne-au pus într-o cameră pentru pacienți,
ceva de genul "Dați-le o cameră. Asta îi va face să tacă."
Şi apoi?
Eram acolo de vreo oră,
și vedeam cum începe să obosească și să pălească
și cum începea să se bâlbâie.
Gata, acum îl pierdeam,
și rugam orice medic pe care îl vedeam
să se uite la el,
și toată lumea mă repezea
sau mă ignora.
Și trece și mai mult timp.
Cât mai trece?
Poate încă 45 de minute.
Și apoi începe să vomite.
Atunci am intrat în panică.
Dar, din nou, îmi spun că este normal,
și știam până în oasele mele că îl voi pierde.
Deci erai acolo de aproape șase ore,
și atunci ai scos arma?
Sunt profesor de școală.
Voiam doar să acorde atenție.
Când au venit doctorii, am lăsat arma.
Știm asta, Alice.
Doctorii s-au mai uitat o dată la Josh,
și l-au trimis imediat în sala de operații.
Dacă mai aștepta 10 minute,
ar fi murit.
Dacă mă vei întreba la bară,
nu-mi voi cere scuze,
și nu voi spune că regret.
Nu pot.
Nici eu n-aș face asta.
Ei bine, spune-mi adevărul aici.
Am vreo şansă aici?
Vom găsi o cale.
Într-un fel.
Îți dai seama că nu avem nicio șansă aici.
Nu?
Aaron?
Da, mă gândesc.
Pur și simplu nu înțeleg
de ce Richardson a vrut să luăm acest caz.
Nu-i pasă dacă câștigăm sau pierdem.
Se bazează doar pe faptul că vom face o zarvă mare
despre rasism în sistemul de sănătate.
Și... ar trebui s-o facem?
Pentru o cauză bună.
Se numește apărarea necesară.
Dacă judecătorul ar lua în considerare acest lucru, și asta e cu bătaie lungă,
ar trebui să dovedim că acțiunile ei
nu erau necesare doar pentru a-și salva fiul
dar și pentru că n-ar fi putut întreprinde nicio altă acțiune legală
care i-ar fi făcut pe medici să-l trateze.
Pare un standard foarte ridicat.
Cealaltă alternativă este să încercăm să facem un acord.
Și să-i lase să scape cu acel comportament?
Ea este hotărâtă să lupte, presupunând că-i putem oferi o cale.
Există vreo modalitate de a verifica
ce s-a întâmplat în spital în acea noapte,
în ceea ce privește acei alți pacienți albi,
toate petrecute în fața ei?
Acest lucru ar necesita ca noi să punem mâna pe registrele de intrare...
Pe care le-ai putea cita.
Un judecător nu ne-ar permite niciodată
să vedem fișele medicale confidențiale.
Și dacă ți-aș spune
că a existat o acțiune împotriva aceluiași spital
pentru discriminare rasială, negociată acum doi ani?
Da, asta ar ajuta. Ce știi despre asta?
Omul de culoare e tratat diferit
față de o duzină de albi cu aceleași simptome.
Detaliile sunt blocate în spatele unui acord de confidențialitate.
Atunci cum ai auzit despre asta?
Nu pot spune.
Dar asta m-a făcut să cred că avem o șansă aici.
O șansă la ce?
Nu cred că înțeleg întrebarea.
Păi, o apărăm
sau să te gândești să ataci sistemul?
Aș spune amândouă.
Dacă chiar vrei s-o ajuți, ce face după gratii
când i-ai putea plăti cauțiunea?
I-am spus deja că-i voi plăti cauțiunea.
De ce crezi că și-a concediat celălalt avocat
și s-a întâlnit cu tine?
Atunci de ce e încă la închisoare?
Am vrut să mă asigur că nu te răzgândești.
Văd că ai încă anumite rezerve.
Da, dar nu despre ea.
Te comporţi ca și cum ai fi făcut un pact cu diavolul,
când știi cât de important ar putea fi acest caz
pentru comunitatea noastră.
Deci... ar trebui să-ți aduc ce am
despre acel proces de discriminare?
Sau nu?
Am un studiu întreg de la CDC.
Ăla e bun. Nu am ajuns încă la asta.
Conform acestuia,
femeile de culoare sunt cu 243% mai expuse
să moară la naștere decât femeile albe.
Bine, este minunat. Vezi cât din asta
este legat de tratament și de nivelul de îngrijire
și cât de mult de sănătatea generală.
Voi elimina din acest studiu pe cel al Universității din Chicago,
și îl imprim pe cel de la Mass General.
Chiar îți iei un an întreg de la Facultatea de Drept
să faci acest lucru?
Ce a realizat tatăl tău,
devenind avocat din interiorul închisorii
pentru ca apoi să fie exonerat...
Când am citit despre el, am fost atât de uimită.
M-am gândit că dacă aș putea da ceva înapoi,
cât sunt în măsură să fac asta din cauza privilegiului meu...
Este atât de inspirator.
Da.
E destul de uimitor.
Nici nu-mi pot imagina cum trebuie să fi fost pentru tine.
Și pentru mama ta... să trebuiască să aștepte toți acei ani.
Am crezut mereu în el.
Asta m-a făcut să merg mai departe.
Și acum s-a întors.
Da, știam.
În mai puțin de 72 de ore.
...
- Fată. - Da, ştiu.
Și cum a fost?
Ca... ca și când n-am pierdut o secundă.
Ei bine, nu știu decât că am câștigat 100 parai.
De ce?
Aveam un pariu aici...
- cât va dura. - Dumnezeule.
Toți ceilalți pariau pe faptul că aveați mai multă reținere.
Într-adevăr? Bine.
Să știi încă n-am vorbit chiar despre nimic...
Despre Darius... și altele.
Ei bine, eu cred că „culcați mai întâi, vorbiți după
este procedura corectă...
Dnă Wallace.
Acesta ar fi ofițerul meu supraveghetor, Scotty Williams.
Mă bucur să vă cunosc, Dle Roswell.
De asemenea. Mă bucur să văd că vă simțiți ca acasă.
Din amabilitatea lui Spencer Richardson?
Foarte bine.
Cred că mi-ai cunoscut fiica.
Așa e.
Se pare că are capul pe umeri.
Am crezut că vom stabili o întâlnire pentru asta.
Ei bine, am venit să văd ce faci.
Nu știam că va fi aici.
Deci ai venit cu niște idei bune?
Cu Charlotte?
Da.
Este ca o colegă (de studiu), tată.
Ție trebuie să-ți mulțumesc pentru asta.
Sitului tău.
Adică mă faci să mă simt ca și cum aș merge pe apă.
Te simți bine?
Da.
-Doar că... - Am observat seara trecută,
prima noapte când ai venit acasă...
se auzea o sirenă pe stradă,
și ai cam înghețat
La fel ca acum.
Bănuiesc că sunt doar puțin sărit, nu?
Nu-i nimic.
Am citit pe Internet câteva lucruri,
despre oameni care au... un soi de PTSD, de exemplu,
- când vin acasă. - Nu, nu, nu, nu!
Nu este așa ceva, scumpo.
Jur că mă simt bine.
Tu ce mai faci?
Ce vrei să spui? Mă simt... super.
Se pare că nu ești sigură
că asta o să țină.
Ca și cum nu voi rămâne prin preajmă
sau ești îngrijorată că mi se va întâmpla ceva.
Păi, ești sub supraveghere.
Și pare destul de serios.
Uite, poate fi cât de serios vrea.
Nu voi face nimic
să-i dau apă la moară.
Bine.
Ești îngrijorată de mine și despre mama ta?
Trebuie să fie greu... să fiu în acea casă.
Știți amândouă pentru ce luptăm.
Tot timpul de acolo.
Și este singura femeie pe care am iubit-o vreodată.
Dar ascultă-mă, da?
Indiferent ce...
până la ultima suflare...
indiferent dacă vii cu mine la birou în fiecare zi
sau nu... voi fi acolo pentru tine.
Bine?
Da.
- Bună, mamă. - Bună.
Unde este AJ-ul meu?
Doarme la etaj.
Mulțumesc.
O zi bună?
Complicată.
Spune-mi.
Nu sunt sigur că am încredere în Richardson,
și cred că Jazz e cam distrasă.
Bine, da, o să fie cam greu pentru ea
să creadă că ești cu adevărat aici.
Și să admită, nu...?
Îmi stă mintea.
Da. Şi mie.
Am găsit pantofii lui Darius în coșul de gunoi.
Păi, nu mai locuiește aici, așa că i-am aruncat.
Bine, bine...
Cred că ar trebui să vorbim despre asta.
Nu-i nimic de vorbit.
Mi-a scris ieri. Vrea numărul tău.
Ce i-ai spus?
I-am spus că nu cred că acum este o idee bună,
dar că te voi întreba.
Ce vrei să faci?
Nu ştiu. Cred că... dă-mi numărul lui.
Și... cum merge cazul tău?
Da, este în regulă. E cu bătaie lungă.
Nici nu știu ce este.
O femeie neagră își duce copilul la un spital din Westchester.
Are un traumatism cerebral,
și nu se uită nimeni la el 6 ore.
Și ea scoate arma?
Ăsta e cazul vostru?
Da. O vor acuza de răpire.
Ar putea lua 25 de ani până pe viață.
Păi da. A scos o armă asupra medicilor și asistentelor medicale.
Pentru că i s-a cerut să aștepte
în timp ce fiul ei murea.
Nu știi asta. Nu poți ști ce se întâmplă în acel spital.
Voi știi când voi primi înregistrările.
Bine. Dacă câștigi asta,
îți dai seama de mesajul pe care îl va trimite?
Că oricine poate intra în spitalul meu
și flutura o armă spre mine
dacă nu sunt mulțumiți de nivelul de atenție?
Știi ce vor spune oamenii de la spitalul meu
când vor afla?
Ai plecat de aici și nici nu mi-ai spus.
Mi-ai spus că vrei să iau slujba de la Richardson.
Asta a cerut.
Bine, n-am spus că n-ar trebui s-o iei.
Spun doar că ar fi trebuit să discutăm.
Poate te-ai fi întors la el
să fi cerut altceva,
sau am fi putut găsi o altă soluție,
mai ales când îmi spui că nu ai încredere în om.
Uite...
trebuie să recunoști că m-ar putea afecta,
și ar fi trebuit să vorbim despre asta.
Ai dreptate.
...
Dragule, am înțeles că ai fost pe cont propriu în tot acest timp,
dar trebuie să începi să mă incluzi.
Te aud, Marie. Te aud.
Gata cu lupul singuratic.
Jur.
Ți-am luat ceva.
Din moment ce ești atât de important.
ASW, Esquire.
Îmi place cum sună.
Și mie.
Mulțumesc.
Acest lucru e absolut absurd.
Spitalele au un sistem sofisticat de triaj
pentru a codifica și a evalua nevoia relativă.
„Relativă” fiind cuvântul operativ aici, Onorată Instanță.
Asta face ca întreaga situație să fie complet subiectivă.
Există sisteme complexe, sisteme construite
de ani de cercetare cu protocoale complicate...
Care necesită o judecată subiectivă.
Și cetățenii obișnuiți nu ajung să-și înlocuiască judecata
cu cea a profesioniștilor
și să înceapă să fluture o armă încărcată pentru a dovedi asta.
Dacă instanța permite această apărare a necesității,
care ar fi morala?
Că oricine poate lua ostatici medicii și asistentele
dacă crede că are nevoie de mai multă atenție?
Acesta e noul standard pe care vrem să îl creăm?
Nu este oricine, Onorată Instanță.
Și nu sunt toate situațiile.
Este această situație specială.
Și anume?
O femeie de culoare intră într-un spital predominant alb
așteptând un anumit nivel de îngrijire.
În schimb, este ignorată și tratată ca o isterică
tocmai pentru că era de culoare.
Nu poți dovedi asta.
Aș putea dacă mi s-ar permite
să citez jurnalele și registrele de intrare
pentru toți ceilalți pacienți din acea noapte.
Aș fi crezut că e fi mai familiarizat cu HIPAA.
Nu va exista nicio problemă HIPAA aici, Onorată Instanță,
dacă numele și adresele tuturor celorlalți pacienți vor fi redactate.
E la ghici, Onorată Instanță.
Atunci cred că nu știi despre
procesul de discriminare rasială inițiat și soluționat
cu Westchester United acum doi ani.
Te face să te întrebi dacă există un model aici.
Și cum ați rezolvat problemele de confidențialitate
în Northwestern v. Ashcroft?
Subsecțiunea 514 a secțiunii 164
din Codul reglementărilor federale
permite divulgarea exactă a acestui tip de informații
atâta timp cât citația necesită dezidentificare.
Vreau să aud toate argumentele în fața instanței...
înainte să ajungem la proces.
Foarte corect, Onorată Instanță.
Mulțumesc.
Au șters toate numele,
dar vârstele, etniile și condițiile lor sunt acolo.
Conform registrelor, era un bărbat alb,
de 54 de ani, care a venit la 18:02,
plângându-se de dureri abdominale.
Asta a fost la 28 de minute după ce v-ați înregistrat,
dar a fost văzut de un medic, diagnosticat cu arsuri la stomac,
și externat la 18:48,
moment în care Josh încă nu fusese tratat.
Arsuri la stomac.
Îți amintești să-l fi văzut pe acest bărbat
sau ai auzit ceva despre el?
Nu.
Dar era o mamă antrenoare,
cu fiica ei, care avea mâna ruptă.
Erau în camera de lângă mine.
A fost radografiată peste tot
A intrat după, a fost tratată prima.
La fel cum tocmai l-ați descris pe domnul dicarbocalm.
Sper că nu vei avea această atitudine în sala de judecată.
Va trebui să explice și de ce
purta o armă?
Procuratura probabil va aduce asta în discuție. Da.
Și explicația ei este
că a fost jefuită în cartier.
Mamă?
Ce se întâmplă aici?
Aceștia sunt domnii care ne ajută.
Acesta este Aaron Wallace... avocatul meu...
Și asociatul său, Dl. Roswell.
Mă bucur să te cunosc, Josh.
Dacă aveți nevoie de mine pentru a răspunde la orice întrebare
despre ce s-a întâmplat în ziua aceea, am fost și eu acolo.
Bine.
Nu va fi necesar, dragule.
Știu totul despre ce s-a întâmplat.
Cred că îl voi lua pe Josh că să mănânce ceva.
Vrei niște pizza?
Soţul meu are cu siguranţă probleme reale cu toate astea.
Nici nu știa că am o armă.
Și acum aude
că o scot în spital.
Îl iubești?
Normal.
Te iubeşte?
Suntem împreună de la 18 ani.
N-a mai fost nimeni altcineva.
Atunci trebuie doar să te ții de adevărul tău.
James va veni când va putea.
Am citit despre cazul tău.
Soția ta... a așteptat?
Nouă ani și jumătate?
Sunt din nou acasă.
Doar asta contează.
În regulă, acum ai mult lapte în frigider.
- Mamă. - Ce?
Șșșș.
Ți-am spus, nu-ți face griji despre liniște.
Nu poți fi ca pe coji de ou în jurul lui.
Da? Acum l-ai trezit.
Lasă-l în pace, Jazz. Se descurcă singur.
Cred că-i este foame, mamă.
Astea sunt sunete de somn, dragă.
Uite, el...
iese din stadiul de nou-născut.
Știi, obiceiurile lui se schimbă.
Vezi?
Tatăl tău și cu mine ne certam
despre cât timp trebuia să așteptăm înainte ca cineva să te ridice.
Era moale.
N-a putut suporta mai mult de două minute.
Ce-i asta?
Caut o casă.
Pentru noi?
Da.
Păi, nu avem al treilea dormitor pentru AJ
sau pentru când vine tatăl tău,
sau pentru părinții tatălui să rămână când vin.
Tata mi-a spus că primește un salariu bun.
Da, are un contract de șase luni
cu Spencer Richardson, dacă reușește cu acest caz
iar Richardson este mulțumit de rezultat.
Așadar, am întrebat dacă îmi vor oferi ceva
pentru durerea postoperatorie,
iar această asistentă a întrebat dacă aș putea evalua durerea mea
pe o scară de la 1 la 10.
Spun că e de 8.
Ea spune: „Lasă-mă să vorbesc cu doctorul”.
Orele trec și acum sunt în agonie.
Și am chemat din nou asistenta... Altă asistentă de data asta.
Cealaltă nu mai este în schimb.
A pus aceeași întrebare,
a spus că va merge să vorbească cu medicul.
Le-a luat aproape o zi întreagă să aducă analgezicul.
Și continuă despre cât de captivant poate fi
și cum nu au vrut să-mi dea o doză prea mare.
Câteva zile mai târziu, mă duc la muncă.
Îi spun colegei mele povestea mea.
Ea spune că a fost la același spital.
Cu o poveste foarte diferită.
Mi-am scos apendicita în urmă cu două săptămâni,
și mă duc acolo și le spun că încă doare.
Mă verifică, îmi spun că totul este în regulă.
Mă întreabă despre indicele meu de durere.
Eu zic că sunt la 5.
Și se prezintă cu o sticlă de Oxy
și întreabă dacă vreau o rețetă pentru alta,
în caz că am nevoie.
Și sunteți amândoi în același plan de asigurare?
- Desigur. - Îl primim prin angajatorul nostru.
N-aș fi știut niciodată
despre diferența de tratament
dacă n-aș fi menționat Elisei la serviciu.
Dar apoi am făcut propriile mele cercetări,
și am constatat că aceasta e o tendință în toată țara.
Oamenii de culoare fiind percepuți
cu o toleranță mai mare la durere.
De aceea am simțit că trebuie să intentez procesul.
Și înțelegerea?
N-a fost pentru mult.
Ceea ce îmi doream eu era să facă niște schimbări.
Desigur, au pus-o în scris.
Cum că aveau să se uite la protocoalele lor,
și la antrenamentele de sensibilitate.
Dar iată-ne.
Biata femeie care se așteaptă la 25 de ani de închisoare
pentru că a încercat să-și salveze fiul.
Aceasta este o hartă a veniturilor pe cod poștal.
Ai putea să-mi arăți unde este Spitalul Județean Bronx?
Vreau să cer instanței...
să ia notă de...
Deci, acesta este geniul nebun la lucru.
E stingerea.
Altfel aș face asta la birou.
Nu-ţi face griji...
Banda adezivă nu va dezlipi vopseaua de pe pereți.
Poate de asta Jazz caută noi case pe internet.
Nu mi-a spus nimic.
Bine, i-am spus că este prea devreme,
dar înțeleg instinctul.
Da.
Deci, vrei să treci o parte din asta pe la mine,
să pretinzi că sunt judecătorul?
Stai puțin.
Am crezut că ești de partea cealaltă.
Se numește schimbare de rol... avocat.
Ia loc.
Deci, ce-ai aflat despre acest nou caz la care lucrează?
Ei bine, nu interacționează
cu niciun infractor,
dacă asta este îngrijorarea.
Și ce ți-a spus despre relația lui
cu Spencer Richardson?
Doar că Richardson îi plătește cheltuielile generale și salariul.
Părea ca o mișcare într-o direcție pozitivă.
Cred că poate ar trebui să-l ataci pe Richardson,
din moment ce el este angajatorul.
Vrei să afli ceva anume?
Vreau doar să mă asigur
că nu profită de Wallace,
împingându-l să facă lucruri
de care armata sa de avocați legitimi nu se va atinge.
Și cât de mult vrei să merg?
Pune-ți întrebările, Scotty, pur și simplu.
Îmi dau seama că acest lucru nu e deloc confortabil pentru tine.
Să pui aceste întrebări.
Îmi fac treaba, Dle.
Încerci să fi acul
între a-ți face treaba și a fi folosit ca băiat bun la toate.
Acesta este un ac pe care trebuie să-l pun în fiecare zi, domnule.
Și pun pariu că sunt tot felul de oameni care te întreabă
de ce lucrezi în interiorul unui sistem
care ne asuprește semenii.
Aș vrea să cred că fac ceva bun din când în când.
Asigurându-vă că oameni precum Wallace rămân în picioare.
Și ce zici de mine?
Ai îndoielile tale?
Admir ceea ce ați realizat... Dle.
Știu deasemenea, că ați fost un mare prieten al forțelor de ordine.
Mi-aș imagina că acesta este motivul pentru care colegii mei
sunt puțin... confuzi cu privire la intențiile tale.
Șeful tău este doar mesagerul.
Acesta este Parchetul din Bronx
care vă pune să le spalați rufele.
Vreți să știți ce încercăm să facem?
Vă sugerez să veniți mâine la tribunal să vedeți singuri.
Apărarea încearcă să facă o legătură falsă
între această anecdotă de acum doi ani
și cum a fost tratată doamna Martin în noaptea în cauză.
Conexiunea este clară, Onorată Instanță.
Conștient sau inconștient, deliberat sau nu,
rănirea la cap a lui Josh Martin nu a fost tratată la fel de serios
ca o fată albă cu brațul rupt
sau un bărbat alb cu dureri de stomac.
Așadar, acum speculați despre intențiile
medicilor și a asistenților medicali.
Domnule Wallace?
Doamna Martin a fost tratată diferit și ea știa asta.
La fel a fost și domnul Wilson.
Nu puteți alege două cazuri
și să încercați să stabiliți un model.
De aceea trebuie să înțelegem cu toții
contextul mai larg al sistemului în care a intrat în acea noapte.
Și ne vei educa tu?
Nu.
Dar o va face administratorul spitalului.
Domnule Kent, sunteți familiarizat cu Opticlear?
Este un algoritm software
care ne ajută cu luarea deciziilor de îngrijire.
Și este folosit la mii de spitale?
Este etalonul de aur.
Și ești conștient
că cercetătorii medicali care l-au stabilit
ca fiind standardul de aur subestimează dramatic
nevoile de sănătate ale pacienților de culoare?
Cred ca e încă în dezbatere
Bine, nu conform CDC,
sau Universității din Chicago și Mass General.
Și sunteți conștient de subdiagnosticul dovedit
pentru depresie la pacienții de culoare?
În general, da.
Supradiagnostic al schizofreniei?
De asemenea, adevărat.
Iar pacienții de culoare sunt cu 50% mai defavorizați
în a primi medicamente pentru durere?
Nu știu dacă sunt 50%.
Și nimeni nu susține că este în regulă, domnule Wallace.
Nu întreb dacă este în regulă.
Întreb dacă este real.
Obiecție, Onorată Instanță.
Domnul Wallace judecă
întregul sistem medical american aici?
Da, domnule, asta judec.
Pentru că vorbim aici
depsre un singur incident dintr-o singură zi la un anumit spital.
Așa cum am spus mai înainte,
Experiența doamnei Martin la Westchester United
există în contextul unei chestiuni mai largi, Onorată Instanță.
Acesta e punctul meu de vedere.
Îl voi admite dacă veți găsi o cale
comună, Dle Wallace.
Aceasta este o hartă a veniturilor pe cod poștal.
Aș cere instanței să ia notă
despre cum codul poștal al doamnei Martin în Bronx
are un venit mediu pe familie de 33.456 dolari
și are 82% oameni de culoare.
Și care este venitul mediu al familiei din codul poștal
unde se află spitalul dvs. În Westchester?
Aproximativ... 110.000.
Deci, ar fi corect să spunem
că atunci când doamna Martin a trecut pe lângă Spitalul Județean Bronx în acea zi,
s-a îndreptat spre spitalul tău, credea că
va merge la un spital mai bine finanțat
cu facilități mai bune și îngrijire mai bună?
Nu pot contesta asta.
Dar n-ar trebui să fie așa, nu?
Nu sunt...
Nu sunt sigur că înțeleg întrebarea.
Există deja programe guvernamentale în derulare
concepute pentru a reduce decalajul
între spitalele private, bine finanțate ca al tău,
și spitalul județean din Bronx
la care se referea Dna. Martin.
Nu există?
Vorbești despre fondul pentru îngrijirea indigenților?
Un fond de miliarde de dolari conceput pentru ca resursele
să ajungă în comunități defavorizate.
Aşa este.
Și pe baza ideii acestui fond,
te-ai aștepta ca spitalele din zonele urbane
să obțină majoritatea acestor bani.
În teorie, da.
Dar nu în practică.
De fapt, o mare parte din acești bani se duc
la spitale private, bine finanțate ca al tău.
Nu sunt conștient de sumele exacte.
Pentru ca Westchester United
să pună mâna pe o parte din acești bani,
trebuia să aplicați pentru o subvenție, da?
Desigur.
Și pe ce bază
a solicitat spitalul dvs. fonduri de la ICP?
Ei bine, 18% dintre oamenii care vin în camera noastră de urgență
sunt din comunitatea indigentă.
18%.
Aceasta e ceea ce a justificat acapararea banilor.
Obiecţie.
Onorată Instanță?
Retrag.
Deci, la spitalul tău,
dar și la alte spitale private bine finanțate,
se obișnuiește să se realoce bani de la spitalele urbane
pe premisa că și voi tratați
membri ai comunității defavorizate.
Când doamna Martin a intrat în acel spital,
ca cineva dintr-o zonă demografică socio-economică mai săracă,
ar trebui să se aștepte să fie tratată ca și cum ar fi aparținut de acolo.
Bine...
cred că e de la sine înțeles că...
trebuia să se aștepte la un tratament bun în orice spital în care merge.
Inclusiv în al noastru.
Da.
Da, la asta ar trebui să se aștepte.
Dar nu s-a întâmplat asta.
Nu?
Ideea este că ești într-o poziție foarte bună,
și trebuie să continuăm să forțăm asta.
Hei. Henry.
Pentru că acum i-am speriat.
Continuă să forțezi...
Ce să forțezi? Ce se întâmplă?
Domnul Richardson spune că ne oferă o înțelegere.
De unde ştii asta?
M-a sunat Procurorul General din Westchester.
În loc să-l sune pe avocatul ei.
Ne cunoaştem.
Încerca să mă convingă să dezamorsăm situația.
I-am spus că nu cedăm atât de ușor.
Care este oferta?
Vor renunța la răpire pentru reținere ilegală
și o vor comasa cu folosirea armei.
Cer o condamnare de 5 ani.
Asta înseamnă patru ani pentru comportament bun.
Se pare că ar trebui să acceptăm.
Eu cred că ar fi prematur.
Dacă nu te superi,
aș vrea să vorbesc cu clientul meu și familia ei.
Singur.
Uite, ascultă-mă, da?
Înțeleg că te simți protejată de către domnul Richardson.
Poate crezi că el știe ce trebuie să facă.
Dar el are o altă agendă în afară de tine.
Și asta e să atace sistemul de sănătate
și să discrediteze Spitalul Westchester,
să-ți folosească cazul politic pentru a influența schimbarea.
Bine, ăsta e un scop demn,
dar nu te pot duce pe acel drum
fără să-ți expun riscurile.
Poți continua să forțezi acest lucru și să mergi la proces,
dar oferta...
asta dispare.
Și ne-am întors la 25 de ani dacă pierdem.
Ce te face să crezi că nu vom câștiga la proces?
Dacă deja renunță atât de mult la acuzații acum?
Cum crezi că va arăta juriul în Westchester?
Cum crezi că toate acele mame antrenoare și tați dicarbocalm
vom juriza cazul de aici?
Am fost sigură că tu vei fi cel care spune
că trebuie să ne luptăm cu asta.
Am fost în poziția ta odată.
Am avut o ofertă pe masă,
și chiar am lăsat-o pe avocata mea să o negocieze.
Pentru că eram nevinovat,
și am fost convins că... cumva...
Nu știu, într-un fel, totul va fi bine.
Și atunci când n-a mai fost...
Am petrecut atâtea nopți în acel loc...
privind fix în tavan,
învinovățindu-mă în legătură cu ceea ce am făcut...
cunoscând... agonia prin care trecea familia mea.
Gândindu-mă că n-o să mai ies niciodată.
Speram să ies, dar...
n-am știut niciodată.
Nu i-aș dori asta nici celui mai mare dușman al meu.
Și dacă aș putea,
aș face orice să primesc o parte din timp înapoi.
Dacă aș putea transforma acei nouă ani în șapte sau chiar opt,
aș... aș face-o.
Aș fi dat orice...
să nu fi pierdut acel timp.
Va fi în clasa a IX-a când voi ieși.
Dacă pierdem, va avea... 34 ani.
Si va avea copii.
Ascultă, știu că va fi greu.
Dar încă e destul timp.
Patru ani?
Ai grijă de el.
Asta vrei cu adevărat?
Nu putem risca.
Bine.
Te voi aștepta de cealaltă parte.
Ai fost dispus să faci din ea un martir pentru a demonstra ceva?
Cauzele au nevoie de oameni dispuși să se ridice și să lupte.
Păi, e ușor să spui asta când stai în penthouse.
Femeia aia n-a cerut niciodată să facă parte dintr-o cauză.
Și asta nu înseamnă că trebuia să o convingi.
Acesta e motivul pentru care nu pot lucra pentru tine.
Pentru că avem o diferență de opinie?
Pentru că nu te pot lăsa să-ți bagi coada în cazurile mele
la fel cum ai făcut-o azi... niciodată.
Uite, spui că vrei să te răscumperi față de mine.
Dacă poți face asta, e minunat.
Dar dacă trebuie să iei banii înapoi...
pot trăi cu asta.
Ai făcut o treabă grozavă.
Mai bună decât speram.
Și sunt cu siguranță dezamăgit să te văd gândind atât de mic.
Viața și familia ei nu sunt mici.
Nu pentru ei.
Am făcut o înțelegere.
Îmi voi respecta cuvântul.
Dar mai ai multe de învățat.
Cum a mers?
Ei bine, nu ne va retrage finanțarea.
Bine lucrat.
Nu pot lucra cu cineva în care nu am încredere.
Înțeleg.
Mi-aș dori să fie diferit, dar te aud.
Să știi că de aceea obișnuiam să beau.
Bine, e doar o parte din motiv.
Clienții... toată acea durere.
Și va fi de o mie de ori mai greu pentru tine.
Pentru că o înțelegi... în oasele tale...
Ceva ce niciun alt avocat nu poate.
Va fi o binecuvântare pentru clienții tăi,
dar uneori... va fi un blestem pentru tine.
Ăsta ar trebui să fie un discurs încurajator?
Te duc acasă?
Mai am de făcut o oprire, dacă nu te deranjează.
Ce faci aici?
Postez despre cazul vostru.
Toată lumea vorbește despre asta.
Nu crezi că ar trebui să schimbi numele sitului?
Nu e nevoie.
Bine, are două semnificații diferite,
și asta face acum „liberul Aaron Wallace”.
Hei...
ești bine despre ce am vorbit?
Da desigur. Tu eşti?
Da.
Da, sunt bine.
Bună, bunicule.
Bună.
Jazz a spus că ai fost spectaculos în instanță astăzi.
Da?
Îmi pare rău că am ratat-o.
M-am dus la depozit.
Într-adevăr?
Ai adus ceva înapoi?
Au fost prea multe de parcurs.
Am adus câteva cutii.
Sunt jos.
Și de ce nu le aduceți sus?
A fost greu, Marie.
Văzând toate acele cutii.
Și scrisul tău de mână, cu marker.
Simplu... îngrijit și... organizat.
Dumnezeule.
Asta a fost cu mult timp în urmă.
Cât a durat?
Ce anume?
Cât a durat până mi-ai împachetat toate lucrurile
și le-ai pus în acel depozit?
Nu... nu știu.
Trebuie să fi fost când...
ne-am mutat aici.
Cred că acum șapte ani?
Casa asta e atât de mică.
Nu aveam unde să le pun.
Da, înţeleg.
Este pur și simplu, văzând toate lucrurile de-o viață...
și doar că...
nu ştiu.
corvin.predoiu Subtitrãri-noi Team - www.subtitrari-noi.ro