KOJAK
Traducerea, adaptarea şi sincronizarea Virgil G.N.
Sezonul 2, Episodul 3 Taci acum, nu muri!
Chiulim de la cursuri... fugim...
ne căsătorim, plecăm în Bahamas şi trăim foarte ieftin.
Eşti nemiloasă.
Sunt la trei minute de un curs de etică juridică,
şi încerci să mituieşti şi să corupi un viitor membru al baroului.
Ei bine, doar te-am testat, să ştii.
Trebuie să mă asigur că incoruptibilitatea ta funcţionează
în cazul în care o altă fată încearcă să-ţi facă o ofertă mai bună.
Ştii tu... genul modern.
Asta te-ar scuti de suferinţă în cazul unei logodne.
Ei bine, nu-ţi face griji. Îmi place genul de modă veche.
Oricum, moda veche începe să revină în aceste zile.
- Trebuie să plec, sună de intrare. - Bine.
Vrei să mănânci ceva mâine seară înainte de curs?
Da, cam pe la ora 19:00. Salută-i pe ai tăi.
- O voi face. - Te iubesc!
Şi eu te iubesc!
- Pa! - Pa!
Bună! Ce mai faci?
Uită-te la asta, omule. Ce spui?
Arată ca şi cum şi-ar irosi timpul cu facultatea, nu-i aşa?
Da.
Adică, oricum nu va ajunge mai departe de asta, nu?
Hei, iubito!
Ai nevoie de o plimbare?
Hei! Psst! Yo!
Hei, de ce nu sari aici înăuntru,
ca să ne distrăm puţin în trei?
Hei, cu tine vorbesc!
Oh, asta-i enervantă. O caută cu lumânarea.
James, de unde ai ăsta?
Nu-ţi face griji, nu-ţi face griji.
Poţi să-mi iei poşeta. Ia-mi poşeta!
Nu! Lasă-mă! Dă-mi drumul!
Lasă-mă să plec, te rog?
Lasă-mă să plec!
Nu! Te rog!
O să te învăţăm să fii drăguţă.
Nu! Dumnezeule! Nu!
Ce faci?
M-a zgâriat de mi-a dat sângele, omule.
Hei, nu! Linişteşte-te!
Ia-ţi mâinile nenorocite de pe mine, omule!
Hei, nu te purta aşa ciudat cu mine.
Îţi spun...
- Îţi spun să te linişteşti! - Te omor!
Cineva a auzit împuşcăturile. Probabil că doar pe ele le-a auzit.
Asta e maşina lui?
Conform certificatului de înmatriculare. Nu ştiu cui aparţine ăsta.
Nu ai niciun martor ocular?
În regulă, trimite arma la balistică.
James Sperry, ce ai făcut de te-ai ales cu o urmă de cretă în jurul tău?
- Bună. - Ce-i asta? Un apel social?
Criminaliştii sunt aici de 20 de minute şi tot ce primesc e "bună, locotenente?"
Conduci rapid şi lucrezi lent.
Destul de rapid pentru a te lămuri asupra lui? Da.
Cum am spus. Nu scrie o carte. Ce ai?
Nu cine ştie ce.
Acolo între gunoaie, cutii de bere goale şi resturi de gumă,
am găsit câteva picături proaspete de sânge şi o clamă de păr pentru femei.
Ce este? Victimă?
Agresorul e o femeie? Ce?
Doar ce le-am pus în geantă, locotenente. Poţi scrie cartea.
Miros puternic de alcool.
Escoriaţii grave pe faţă şi gât.
- Urme de materie seminală pe pantaloni. - Aşa am ajuns aici.
Stavros.
Sună-l pe medicul legist să oprească ce face,
să examineze mâinile victimei şi facă un test de nitrat.
Şi, de asemenea, vreau să fie verificaţi toţi cei pe care puştiul îi cunoşte.
Ai înţeles? Procedurile standard.
Periaţi zona. Casă cu casă. Stradă cu stradă.
Vezi dacă a auzit cineva vreo voce, vreo împuşcătură.
Dacă a văzut caţi bărbaţi au coborât din maşină.
Câţi bărbaţi? Dar ce, nu era singur?
El o vede pe stradă pe fata cu clamă în păr,
şi se duce la ea cu o armă.
- Se luptă. El e împuşcat. - Oh!
Ei bine, dacă există doar o singură persoană, cum de sunt deschise două portiere?
Puştiul e în maşină cu fata, şi o forţează să coboare din maşină.
Oh!
Dacă eşti cu o fată, adică nu o laşi să iasă
pe o uşă şi apoi tu ieşi pe o altă uşă.
Ieşiţi împreună pe aceiaşi usa.
- Îmi place asta. - Da?
O să fie o noapte lungă pentru rudele apropiate ale pustiului.
Spune tot, puiule! Haide.
- Haide, puiule, dă-i drumul. - Frank, trebuie să chemăm poliţia.
- Nu. - Frank, trebuie să-i sunăm!
Nu!
Ce o să facă poliţia?
O să o implice în asta.
O vor interoga. O vor examina.
O vor face să pară o târfă de pe stradă.
- Oh, dragă! - Atunci, ce facem?
Stai jos.
Unde era poliţia când trebuia să meargă recupereze
ce s-a furat din magazin?
Vrei să ajungă într-o sală de judecată,
şi să fie batjocura unor bătrâni libidinoşi?
În timp ce un avocat deştept o tratează ca pe o prostituată?
Îţi spun eu, poliţia nu a făcut, nu face
şi nici nu va face vreun lucru bun pentru ea.
- Tony! Tony, mamă! - Tony va înţelege.
Tony nu trebuie să ştie nimic despre asta.
Dar a spus că unul dintre ei a fost împuşcat, Frank.
El e cel norocos.
Jur pe mama din mormânt, că el e cel norocos.
Dar, Frank, celălalt! Cum rămâne cu celălalt?
Poate fi acolo afară făcând din nou acest lucru.
Nu îmi fac griji pentru restul New York-ului, îmi fac griji pentru ea!
Ascultă...
o să mergem la un doctor.
Va fi bine. Nu-ţi face griji. Nu-ţi face griji.
Te vei... căsători în rochie de mireasă.
În dantelele bunicii.
Va fi bine, iubito! Va fi bine.
Nimeni nu va şti.
Eu o să ştiu.
Ascultă...
celălalt.
Cum arăta?
Spune-i. Spune-i!
Spune-mi exact cum arăta.
El...
era beat.
Şi privirea aceea ciudată!
Cu ochelarii ăia groşi.
Ştiu cât de dur e asta şi îmi pare rău.
Frumosul meu, frumosul meu băiat!
Dnă Sperry, fiul dvs avea o armă?
Ce naiba întrebare e asta? Bineînţeles că nu. Criminalii deţin arme.
Deci, spuneţi că dacă fiul dvs ar fi deţinut o armă,
ar fi fost implicat în activităţi infracţionale?
Ce înseamnă asta? Voi toţi, poliţişti, patrulaţi peste tot în oraş.
Şi totuşi un tânăr cinstit ca James,
nu poate măcar coborî din maşină după lăsarea întunericului,
fără să fie tăiat, aşa?
Dle Sperry... credem că o tânără a fost violată la nici 10 de metri
de locul unde a fost găsit mort fiul dvs.
I-aţi văzut zgârieturile de pe faţă şi gât.
Şi sunt sigur că testul de sânge va arăta că băuse foarte mult.
Acum, dacă pui astea alături de un tânăr cinstit
care coboară din maşină pentru a face o plimbare într-un depozit pustiu,
atunci tu, dle Sperry, va trebui să mă ajuţi să dovedesc asta.
Poate că a încercat să ajute pe cineva.
Există şi alte interpretări. Trebuie să existe.
Este adevărat.
Aveţi idee de unde venea? Unde mergea?
Nu.
Credem că nu a fost singur. Ne puteţi ajuta cu asta?
Cred că a plecat să se întâlnească cu John Campbell.
Dar asta a fost mai devreme. Da. Da. Mai devreme.
John Campbell. Ştiţi unde locuieşte?
E un băiat drăguţ. Locuieşte cu mama lui.
Locuieşte undeva pe lângă Royden.
Locuieşte cu mama lui.
Hei, uite....
eu doar îmi fac meseria, îmi cer scuze!
Te rog! Te rog, te rog!
E greu de crezut.
James, împuşcat!
Nu ştiu ce să spun.
Părinţii lui au spus că ai fost cu el astăzi.
- Ei bine, da. Devreme. - Cât de devreme?
Pe la prânz.
M-a luat ca să mă ducă...
să ridic nişte piese pentru maşina mea.
Când l-ai văzut ultima dată?
În jur orei 14:00, cred.
M-a lăsat la garaj şi am lucrat la maşină până târziu.
- A spus unde merge? - Nu, nu-mi amintesc.
- Unde te-a dus să iei piesele? - La Blair. La Pascal.
Am factură. Vreţi să v-o arăt?
Ai vorbit cu cineva cât ai lucrat la maşina?
Oamenii ieşeau şi treceau. Poate că i-am salutat.
Nu cunosc prea mulţi oamenii din clădire.
- Locuieşti aici cu mama ta? - Da.
- Ea e acasă? - Nu.
Petrece noaptea la mătuşa mea. Doar ce a suferit o operaţie.
- Unde ai mâncat aseară? - Chiar aici.
Am luat un sandwich. Ce este asta?
Ai o slujbă?
Da, fac livrări la magazinul lui Manny. New Rochelle.
- Astăzi am fost liber. - Mâine trebuie să fii acolo?
Da.
De ce? V-am spus tot ce ştiu.
Mulţumesc, dle Campbell!
Dacă toate astea se verifică, nu va trebui să te deranjez din nou.
Mulţumesc! Noapte bună, dle Campbell.
- Alo? - John.
Bună, mamă.
John, mi-am făcut griji pentru tine. Ai spus că mă suni azi, de la serviciu.
- S-a întâmplat ceva? - Nu.
Pentru numele lui Dumnezeu, de ce întotdeauna trebuie să se întâmple ceva?
Ei bine, nu trebuie să te iei de mine.
Fac ce pot.
Nu pot fi în două locuri deodată.
Şi mătuşa ta tocmai ce a venit acasă de la spital. Voi fi acasă mâine.
Da, bine.
- M-ai sunat mai devreme? - Da, te-am sunat.
Ei bine, am fost în garaj de câteva ori, am lucrat la maşină.
- Ei bine, sper că ai avut grijă. - Da. Am fost atent.
Balistica spune că asta e arma.
Cei de la amprente digitale au reuşit
să ridice doar un singur fragment parţial identificabil de pe mâner.
E a lui Sperry.
Dar Stavros spune că testul cu nitrat pentru urme de tragere, a fost negativ.
Deci, nu el a tras cu arma, dar ar putea să-i aparţină.
Da, ei bine doar criminali poartă arme, potrivit părinţilor săi.
Cum le vei spune mamei şi tatălui, că băiatul lor, Jimmy,
a fost implicat într-un viol, chiar înainte de a muri?
Şi în opinia medicului examinator, a avut alcool suficient în sânge cât să se marineze!
Şi ultima lui aventură romantică?
Conform escoriaţiilor de pe faţa lui,
n-aş spune "Jack şi Jill au trecut dealul", nu-i aşa?
Ce crezi, detective?
Ai destulă experienţă în treaba asta.
Ei bine, nu ar fi pentru prima dată când o victimă nu a raportat violul.
Câte fete cu care ai vorbit, au trecut prin aşa ceva. Sute?
- Mii. - Ei bine, povesteşte-mi.
Majoritatea victimelor tale,
sunt tulburate emoţional? Se abandonează?
Nu se împotrivesc în momentul în care văd o armă de foc.
Mai mult decât probabil, sunt în stare de şoc.
Mi se pare că vă lipseşte o a treia persoană.
Poate cineva a ameninţat-o dacă vorbeşte.
Stavros!
Hei, ai slăbit bine!
- Nu este aici, locotenente. - În regulă. Ia asta şi dă-i-o, bine?
Să o urmărească.
Să afle cine a cumpărat-o şi de unde.
Ştii, magazine de curiozităţi, magazine cu artizanat indian, orice.
Dă-i drumul.
Ceva legat de modul de operare infracţiuni sexuale ce ne-ar putea ajuta?
Nu încă.
Obişnuiesc să obţin descrierea feţei violatorului, vorbind cu victima.
Dar deja voi ştiţi cum arată.
Măcar unul dintre ei. Ai nevoie de victimă.
Nu e niciun alt mod de operare aici care să-mi scape, nu-i aşa?
Nu, din ce îmi dau seama.
Desigur, ca de obicei, e implicată o armă.
Poate că cel care lipseşte e cu adevărat un om laş.
Oricum ar fi, cel mai probabil e un ucigaş şi un violator,
şi trebuie să-l găsesc repede şi să-l pun în spatele gratiilor.
Aş vrea să te pot ajuta, locotenente.
Am verificat toate urgenţele din spitale.
Nu sunt înregistrate victime ale violului, care să aibă legătură cu asta.
Trebuie să o găsesc pe femeia aceasta.
Trebuie să o găsesc repede şi să vorbesc cu ea.
Uite, "The Living End. Mâncare bună, cocktail-uri".
Ei bine, doar dacă dl. Sperry e un fumător înrăit,
aş spune că a folosit aceste beţe de chibrit fumând...
jumătate de pachet înainte să se ducă la întâlnirea cu moartea.
Nu-i aşa? "The Living End".
E un început, nu?
POLIŢIA VÂNEAZĂ UN TÂNĂR VIOLATOR
Da, Crocker...
acest John Campbell al tău, cu ochelari aia groşi ai lui ţi-a spus adevărul, nu?
- Desigur, locotenente. - Oh, da?
Ei bine, ascultă-mă pe mine, Kojak, cred că minte.
- Oh, da? - Da.
Am vorbit cu barmanul de la "The Living End",
şi mi-a spus că i-a servit băutură lui Sperry
şi unui tip cu nişte lentile groase cât fundul de pahar, până după orele 18:00.
Da?
John Campbell ăsta te-a minţit, puiule.
Ăsta e un lucru foarte, foarte, foarte obraznic.
- Obţine un mandat pentru el. - Am înţeles.
- Nu. - Hei!
Nu mă îmbrăţişa pe stradă, bine?
Care e problema cu tine?
Ştii, dacă e ceva cu mine, atunci...
poate că pur şi simplu îţi iroseşti timpul.
Îmi pare rău.
Eu...
chiar nu mă simt bine, asta e tot.
- Poate ar trebui să te consulte un doctor. - Mă descurc.
Uite, o să ies târziu de la muncă. Ne vedem la şcoală.
- Da. - Dna Sperry?
- Da. - Am fost prieten cu fiul dvs.
Vă rog, nu pot vorbi în acest moment.
Înţeleg cum vă simţiţi. Nu am vrut să am asta pe conştiinţă.
Ce?
Îi datorez lui James 20 de dolari pentru acest pariu la biliard.
Vă rog, chiar nu mai contează.
Poate... îmi puteţi spune unde îl pot găsi pe prietenul lui.
- Ce? - Mereu uit cum îl cheamă.
Puştiul... cu... ochelari groşi?
- John Campbell. - John Campbell, da.
Îi sunt dator şi lui. Unde locuieşte?
Pe undeva prin Royden, cred.
Locuieşte cu mama lui.
Acum te rog, chiar nu pot să mai vorbesc cu nimeni!
Uite-l pe Campbell.
Dle Campbell?
Bună!
Dle Campbell?
Sunt sigur că asociatul mea aici prezent, dl. Crocker, ţi-a explicat drepturile.
Eu doar am venit să-ţi explic drepturile noastre.
Ce?
Credem că nu le ştii.
Dar vezi tu, avem şi noi drepturi.
Avem dreptul, spre exemplu, la adevăr.
Vino aici.
Când l-ai minţit pe omul meu Crocker, e ca şi cum m-ai minţit pe mine.
Şi asta e o încălcare a drepturilor noastre şi ale cetăţenilor.
Oricum, ai spus că nu ai fost cu Sperry şi asta e o minciună.
Eu m-am gândit că l-ai împuşcat în piept,
şi te-ai gândit că dacă ne-ai fi spus ne-am fi supărat pe tine.
Ei bine, acum dă-mi voie să-ţi spun ceva, dle Campbell.
Nu suntem supăraţi pe tine.
Deci, de ce nu ne spui tot ce s-a întâmplat?
Am lucrat la maşina mea toată după-amiaza.
Astea sunt piesele auto Blair la care ai lucrat, filtrul de aer,
bujiile, fişele?
Astea le rezolvă în 20 de minute şi un copil de grădiniţă cu ambele braţe rupte.
- Cum de ţie te-a luat toată ziua? - Am mai făcut şi alte lucruri.
Oh, sigur că da!
Cum ar fi, ţi-ai tocit coatele la barul "The Living End" până după ora 18:00.
Şi la magazinul lui Manny, ai fost liber, pentru că le-ai spus că era ziua ta liberă.
Am avut recuperări e luat.
Şi tu şi Sperry aţi fost să "mâncaţi" în natură.
Apoi ai stat la bar, până când ai avut cearta cu fata.
- Ce fată? - Lasă-mă să îţi spun ceva.
Chiar astăzi, au fost doi băieţi şi o fată.
Hei, o situaţie foarte explozivă.
Şi explozia a avut loc chiar în pieptul lui Sperry.
Hei!
Haide!
Deci, am minţit.
- Dar am făcut-o pentru mama mea. - Serios?
Scuze, puştiule, te-am judecat greşit.
- Eşti un puşti drăguţ. - E adevărat. Jur!
Mama nu ştie că beau.
Ei bine, când am stat acolo atât de mult timp, am ştiut că se va supăra.
Mama era cu mătuşa ta, ei haide!
Ar fi trebuit să fie acasă în jurul orei 18:00.
Mi-a fost teamă că va observa că miros a alcool.
Ei bine, l-am luat pe James să mă ducă la Teatrul Lavery.
Am cumpărat o cutie de gumă de mestecat
şi am stat vreo o oră şi jumătate la filme porcoase, până mi-a dispărut mirosul.
- Oh, da? Cine spune? - Uite.
Am cotorul de bilet. Vezi?
Nu e trecută ora, spectacolul.
Adică, poate că ţi-a rămas de cine ştie când.
Jur că am fost la Teatrul Lavery.
Puţin după ora 18:00. Am ajuns acasă în jurul orei 21:00.
Mama nu era acolo, totuşi.
A fost o pierdere de timp.
Da, sigur.
Hei, verifică-l.
Lasă-mă să înţeleg acum.
Adică, tu ai băut toată după-amiaza,
te-ai dus să vezi filme porcoase timp de trei sau patru ore,
şi ai făcut toate astea pentru mama ta.
Vreo discrepanţă în basmul ăsta?
Prima dată, a spus că mama şi-a petrecut noaptea cu mătuşa.
Aha, înţeleg!
Dle Campbell. Haide, plecăm!
Ei bine?
Ei bine, din câte am învăţat, nu e o piesă de podoabă făcută industrial.
Oh, chiar aşa?
A fost făcută de un amator. Designul este "Hoppy Indian".
- "Hoppy Indian". - "Hoppy Indian".
Şi a fost făcut prin turnare în mulaj de ceară.
Glumeşti.
E o fundătură, sau doar un început?
Nu. Unul dintre lapidarii cu care am vorbit...
- Lapidar! - Un bijutier.
Mi-a spus că au avut un curs la universitate cu câteva luni în urmă,
în care s-a lucrat prin metoda mulajului de ceară.
Bijuterii.
Îşi aminteşte că au avut câteva cereri
pentru câteva piese cu pietre turcoaz la acea vreme.
Interesant.
De ce nu... de ce nu mai faci puţin jogging?
Află cine a predat cursul,
şi cine a participat la el.
În... lapidarianism.
Mulţumesc... foarte, foarte mult, Stavros.
Bine, ce poveste a mai îndrugat Campbell?
Una în care spune că se teme mai mult de mama sa decât de mine.
În regulă, rămâi pe el oricum.
Tu ştii, nu eu. Poate că nu e omul nostru.
Tu te-ai gândit că violatorul a fost împuşcat de victimă.
De ce îi este frică ei, Crocker?
O reputaţie ruinată? De părinţi? De iubit?
Poate de situaţia jenantă în care justiţia o va pune?
Oricum, o urăsc.
Ştii, cu cât mai puţine sunt cele care reclamă violul,
cu atât mai mulţi bărbaţi sunt cei care comit un viol şi cred că or să scape.
Pariezi că primul departament de poliţie a fost creat pentru a proteja femeile?
Şi acum, 25.000 de ani mai târziu, nici măcar nu putem face asta.
Bine, iubire!
Vino la tata, pentru că vreau să te ajut!
Răspund eu.
- Alo? - Vreau să vorbesc cu John Campbell.
Oh, vreţi să vorbiţi cu fiul meu, John.
Nu sunt aici.
Nu e aici în acest moment,
Pot întreba cine-l sună?
- Aveţi idee cum pot să-l găsesc? - Nu. Nu în acest moment.
Vreţi să lăsaţi un mesaj?
Da, cred că am găsit o pereche de ochelari de-ai lui.
Poartă nişte ochelari cu lentilă groasă, corect?
Da.
Bineînţeles, întotdeauna a avut o a doua pereche.
Dar dacă-mi spuneţi unde puteţi fi găsit, vine el şi îi ridică.
Ei bine, înţelegeţi, trebuie să plec pentru câteva ore.
Îi voi ţine la mine şi o să-i dau mai târziu.
Mulţumesc foarte mult, dle...
Nu e nevoie. Vă caut eu.
Serios, nu sunt centralista ta, să ştii!
Mă bărbieream. Cine a fost?
Un bărbat destul de drăguţ, ca să-ţi restituie cealaltă pereche de ochelari.
Serios, la cât am plătit pentru aceşti ochelari,
ai crede că nu i-ai lăsa pur şi simplu pe undeva ca un copil uituc.
Teatrul Lavery foloseşte bilete roz pentru matinee,
şi purpuriu pentru seară.
Preţurile se schimbă la ora 18:00, aşa că Campbell ar fi putut să ajungă la schimbare.
Nu există nici o modalitate de a verifica numerele de serie,
pentru că nu o se vând într-o anumită ordine.
Crezi că Campbell... minte?
- Que pasa? - Oh, uite aici!
Sper că ăsta poate a fost văzut de victimă.
- "Poliţia caută victima violului." - Mac.
Ai observat vreodată că buzele tale se mişcă atunci când citeşti?
Foarte amuzant!
Acum, de vreme ce acest caz e pe prima pagină,
nu crezi că ar trebui să mă informezi?
În regulă. James Sperry. Vârsta 22.
A trecut la cele veşnice, chiar aici.
Împuşcat. De la mică distanţa.
Potrivit medicului legist, James Sperry, în vârstă de 22 de ani,
a fost angajat în activităţi sexuale, chiar înainte de moartea sa.
Şi potrivit celor de la criminalistică, actul sexual a avut loc chiar aici.
Unde au găsit o clamă de păr din argint, lucrată manual.
O bijuterie de duzină. Crocker? Preia tu de aici.
Mulţumesc, locotenente! Căpitane!
Arma a fost găsită aici. Încă nu se răcise.
Împreună cu maşina lui Sperry, care a fost găsită aici.
Cu portierele încă deschise.
Cadavrul lui Sperry a fost găsit cu urme de escoriaţii pe faţă şi pe gât.
Pe care nu le-a căpătat într-o luptă cu o pernă.
Îmi spui că, acest Sperry a violat pe cineva, care imediat
după ce şi-a revenit suficient s-a ridicat şi l-a împuşcat?
Nu.
Nu cred că victima violată a făcut-o.
Cred că a existat o a treia persoană. Altfel, nu se potriveşte.
- Vreun suspect? - Oh, da!
Am intervievat 13 dintre prietenii şi cunoştinţele lui.
Nimeni nu l-a văzut pe James Sperry în ziua în care a fost ucis.
Cu excepţia unui tip. John Campbell.
L-am făcut să transpire atât de mult încât a trebuit să-i dăm tablete de sare.
Şi dacă alibiul lui se va confirma, puiule... ne-am blocat cu asta.
- Locotenente? - Intră.
Uh-uh-uh. Intră.
E de partea noastră, Stavros.
- Evangeline Moser. - Vangie Moser. Serios?
Nu am mai văzut-o de când a pierdut vreo sută de kilograme.
- Aia e doamna noastră? - Nu chiar.
Ea a predat la clasa în care au fost făcute bijuterii la universitate.
Şi conduce un club de meşteşugărit artistic numit acum...
- "Satul Meşteşugarilor". - "Satul Meşteşugarilor".
Ţine-ţi degetele încrucişate, Mack, şi scuipă de trei ori.
Ăsta e primul indiciu pe care îl avem privind identitatea victimei.
Să sperăm că suntem singurii care o caută.
Ei bine, unde naiba pleci în această perioadă a anului?
Să respir. Să inspir şi să expir.
Ştii tu, aer proaspăt.
Plec în drumeţie.
Nu trebuie să fii sarcastic cu mama ta.
Uite, nişte copii... au un loc acolo sus,
şi vor doar să-i conduc.
- Şi fete, presupun. - Haide, mamă.
E în regulă.
Vreau să ai tot ce-ţi doreşti şi să te distrezi cât eşti tânăr.
Raiul ştie că vei ajunge la vârsta mea destul de curând.
Şi apoi vei afla cum e când rămâi singur.
Şi protejează-te.
Nu vreau să te întorci aici cu vreo răceală căpătată pe acolo.
Clamă de argint cu piatră turcoaz.
Număr 211W14.
Acesta ar fi numărul ei matricol.
Ei bine, pentru a obţine numărul matricol, trebuie să laşi un nume, nu-i aşa?
Aha! Uite-l.
Întregul grup.
De la Adams la Zuckerman.
Din câte îmi amintesc, a făcut un lucru destul de mic.
Îmi amintesc de ea.
Ea a fost cea care a plătit mai mult pentru cealaltă piesă pe care a făcut-o.
- Ce altă piesă? - O cataramă de centură.
Argint masiv. Încrustată cu numele "Tony" pe ea.
A făcut-o pentru iubitul ei.
Ah, uite-o. Jan Conforti.
- Eşti sigură? - Sigură?
Sunt sigură că ai parte de multe necazuri dacă dai un fleac unei gagici.
Hei, Vange, nu ştii că toţi poliţiştii din New York
sunt nişte molâi, nişte sentimentali?
Viaţa şi dragostea ei poate depinde de asta.
Şi când vine vorba de dragostea adevărată, hei...
sunt specialist.
- Am auzit eu de tine, Theo. - Ţine-ţi gura, iubito. Îmi strici imaginea.
Ia-o uşor iubire. Mulţumesc!
Cu toţii!
Tată? Bună!
Trebuie să iau acest pachet de la "Vader Drugs".
Ei bine, am examenele finale în această după-amiază.
Voi termina pe la 18:00.
Bine.
Vreun iubit secret? Nu am văzut numărul pe care l-ai format.
Doar tata...
mă ia după examenele finale de astăzi.
Dintr-o dată, tatăl fetei. Care e treaba?
Nu are încredere în mine?
Nu e amuzant.
Nimic nu e amuzant.
- Care e treaba? - Nu acum. Haide, Tony!
Nu am reuşit să adorm, încercând să mă gândesc ce am făcut.
Da, bine, nu-ţi pierde somnul din cauza mea.
Hei!
Sunt eu.
Mă rupi, dragă.
Nu mă laşi să te ating, să te prind de mijloc?
Nu pot trăi fără să te ating.
E ca şi cum m-aş opri să respir. Te iubesc!
Şi mor pe dinăuntru.
Mă omori. Şi vreau să ştiu de ce.
Oh, Tony!
Haide, stai jos.
Acum, ce este?
Am fost violată.
Dumnezeule, Tony! Te rog, să nu mă urăşti.
- Cine? - Nu ştiu, Tony. Nu ştiu.
- Au fost doi. - Of, Doamne! Dumnezeule!
Oh, Tony, te rog. Strânge-mă. Doar, strânge-mă.
Nu plânge!
Nu plânge, iubito, acum... nu plânge!
Îmi pare atât de rău! Nu am vrut să te rănesc.
Niciodată nu am vrut să te rănesc, Tony.
Ce crezi că sunt? Mă cunoşti mai bine de atât, Jan.
- Mi-a fost teamă. - Ţi-a fost teamă?
M-am retras, pentru că credeam că nu mă mai vrei.
Oh, Tony!
- Ai reclamat la poliţie? - Nu!
- Nu. - Ei bine, Jan, trebuie să o faci.
- Dacă animalele astea... - Nu! Te rog, Tony!
Nu pot trece prin toate astea. Te rog, nu mă obliga să o fac, Tony!
S-au luptat între ei, Tony.
Cu o armă.
Şi unul dintre ei a fost ucis.
Nu, nu! Nu acum, nu acum!
Scoate-ţi asta din minte.
Răspund eu, Frank.
- Da? - Aici locuieşte familia Conforti.
- Am nimerit bine? - Da. Ce este?
Sunt lt. Kojak, de la Poliţia New York. Vă pot deranja un minut?
Mulţumesc!
- Frank. - Dvs. trebuie să fiţi dna Conforti.
- Da, dar nu ştiu ce doriţi de la noi. - Mama lui Janet.
- Janet a păţit ceva? - Oh, nu, nu!
Ce-i asta?
- Dânsul e de la poliţie... - Sunt lt. Kojak de la poliţie.
Vreau să vorbesc cu fiica dvs, dle Conforti.
Jan? Pentru ce?
Ei bine, cred că avem ceva ce-i aparţine. Uite!
- Îi aparţine. - Nu ştiu.
Indubitabil. A făcut-o la cursul de bijuterii.
Oh, da!
Da, da! Mi-a spus că a pierdut-o.
Va fi foarte fericită că a fost găsită.
Hei, uite...
Ştiu cum vă simţiţi.
Dar nu vă gândiţi că Janet poartă în suflet o mare durere?
- Nu ştiu ce vrei să spui. - Oh, nu?
Dna Conforti, nu contează ce spui,
ochii tăi de mamă spun adevărul.
Vă rog, dna Conforti, uitaţi-vă la mine.
Hei, am obosit să mă uit la tine, de ce nu pleci pur şi simplu?
De ce nu-ţi iei şi clama de păr şi pleci, locotenente?
Şi o vom trimite pe Jan să depună o cerere pentru un obiect pierdut şi găsit.
Dle Conforti...
fiica dvs a fost violată... probabil de doi bărbaţi.
Nu trebuie să stăm aici şi să ascultăm mizeriile astea.
Nu poţi să vii aici şi să arunci astfel de acuzaţii.
Acuzaţii?
Adică, se simte vinovată că e victimă?
Aşa vedeţi dvs. situaţia? Ei bine, asta e o mare greşeală.
Bineînţeles, dacă nu cumva chiar e vinovată de ceva.
Fiica noastră nu e vinovată de nimic. De ce ar putea fi vinovată?
Vinovată că nu a raportat că a fost martoră la o crimă?
Ascultă, nu noi lăsăm criminalii să umble pe aici în libertate.
Voi sunteţi cei care nu vă faceţi datoria cum trebuie.
Şi poate că ar trebui să o faceţi dvs în locul nostru, aşa e, dle Conforti?
Îţi pui gluga pe cap şi ieşi să-i vânezi pe ticăloşi, după lăsarea întunericului?
De ce mai bine nu plecaţi, ei?
Să plec, nu acesta e răspunsul la asta.
Acum, uite ce...
dacă te gândeşti să te duci după acest tip
şi el află, nu-i mai laşi nicio altă ieşire, şi fiica ta devine o ţintă în mişcare.
E singura persoană în viaţă care îl cunoaşte pe acest violator şi ucigaş.
Vă asumaţi aceste riscuri?
- Nu, nu! - Stai liniştită!
Sau ce spui de prietenul ei, Tony... ăsta e numele?
Poate că el e mult mai preocupat de siguranţa ei decât voi!
- Nu ştie nimic despre asta. - Ellen.
Dle Conforti.
Dacă îl omori pe timpul ăsta, lucrurile nu revin la normal în această casă.
Ştii asta, nu-i aşa? Dimpotrivă, înrăutăţeşte lucrurile.
Nu credeţi că fiica dvs, Janet, are destule de uitat?
- Spuneţi-mi unde este. - Franck!
Nu ştiu unde e în acest moment.
Miercurea termină serviciul pe la prânz,
şi merge în Jersey să facă nişte cumpărături cu fetele, înainte de cursuri.
Cursuri. La ce oră?
- Frank! - La facultate.
Vroia să merg să o iau pe la orele 18.00.
Păi, să nu întârzii. Cred că-şi doreşte să aibă aproape pe cineva drag.
Vreau doar o descriere, o declaraţie, înţelegi?
Îţi pot spune eu cum arăta.
Are coşmaruri că tot vine după ea cu ochelarii lui cu lentile groase, acest...
John Campbell.
L-am avut în mâna de două ori, dle Conforti.
Să sperăm că avem noroc şi a treia oară.
Hei, uite, îmi pare rău! Şi vă mulţumesc!
Spui că s-a dus în drumeţie la Lacul "Katrine" .
Asta e o jachetă călduroasă. Bocanci.
Ştii, dacă m-aş duce în drumeţie la lacul "Katrine" ,
cu siguranţă mi-aş lua în drumeţie cizme şi o jachetă călduroasă.
Doar dacă nu m-ar interesa mai mult altceva decât drumeţia.
Înţelegi, locotenente...
nu-l întreb pe fiul meu unde se duce, sau ce poartă.
Despre ce e vorba?
Trebuie să vorbim cu fiul dvs, John.
Despre ce ar fi vorba, e foarte important... şi foarte urgent.
E a doua oară când spuneţi asta.
Dacă nu-mi puteţi spune altceva, mă tem că va trebui să aşteptaţi ca John să vină acasă.
Ei bine, John a plecat cu nişte prieteni ale căror nume nu le-a menţionat!
A mers undeva la lacul Katrine, într-un loc al cărui nume nu vi l-a precizat
şi a luat o valiză cu lucruri pentru câteva zile?
Refuz să mă las intimidată de poliţie, pentru nişte vagi presupuneri.
Îmi cer scuze, dnă Campbell. Vă rog!
Nu vă supăraţi pe mine. Permiteţi?
Credeam că e cafea. E chiar pe gustul meu.
Ştiţi, am şi eu câţiva nepoţi şi nepoate cărora le place să se ascundă.
- Vă vine să credeţi asta? - Sincer, da.
Deci, dacă mi-aţi spune numele a câteva prietene ale lui John,
ei bine, atunci poate că aş pleca de aici.
Nu mi-a vorbit niciodată despre aşa ceva... ştie că mă deranjează.
- Oh? - Rămânem fiecare singuri.
E mai sigur aşa. Crede-mă, ştiu asta.
Tatăl lui John, a fugit cu una dintre prietenele mele.
John avea doar şase ani.
- Asta vă ajuta cu ceva? - Spune multe, dnă Campbell.
Spune ceva îngrozitor.
Ei bine, dacă tot nu-l găsim pe suspect, hai să vorbim cu martora noastră.
Drăguţă fată!
Şi fericite zile!
Să vedem dacă putem să o ducem înapoi în aceiaşi stare, în albumul de familie.
- Dle Conforti. - Bună.
În care clădire este?
Este... acolo.
La etajul al treilea.
A intrat acolo doar de câteva minute.
Ei bine, ne lăsaţi cinci minute cu ea?
- Luaţi-o uşor! - Credeţi că e altă cale?
Tu stai aici.
Nu! Dumnezeule!
Nu!
Nu, te rog! Nu o să spun!
O să spui. Te vor face ei să spui.
Nu! Nu, te rog!
Hei!
Ai auzit-o pe doamna? Acum, dă-i drumul!
- Dă-mi-l! - Pleacă de aici! O omor!
Fă-i o singură zgârietură cu cuţitul ăla şi vin după tine!
Şi o să las deoparte faptul că sunt poliţist.
Ai de gând să rămâi blocată acolo? Vino!
- Unde ai fost? - În faţă, aşa cum ai spus.
Ei bine, înăuntru e răcoare şi afară e bine?
- E bine. - Ei bine, am un cadou pentru tine.
Încerci să creşti o puştoaică decentă şi i se întâmplă aşa ceva.
Cum explici asta, locotenente?
Sunt sigur că ea se bucura că e în viaţă.
Şi eu am reuşit să-l arestez. Asta e tot ce am putut să fac.
Puteţi crede că chiar l-am avut în cătare?
Şi că nu am avut şansa să apăs pe trăgaci?
Dle Conforti, asta e cea mai bună veste pe care am auzit-o săptămâna asta.
Legea o va face pe Jan să retrăiască totul, nu?
Ce aş putea să vă spun?
Nimeni nu spune că legea e perfectă, dar credem îţi oferă o a doua opţiune.
Traducerea, adaptarea şi sincronizarea Virgil G.N.